Справа № 820/6656/16
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 р.Справа № 820/6656/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2017р. по справі № 820/6656/16

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просить суд: скасувати висновок комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.12.2015 відносно ОСОБА_2 про зарахування стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпусти; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області внести зміни до наказу ГУНП в Харківській області від 10.12.2015 № 100 о/с, а саме встановити станом на 07.11.2015 стаж служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки, та згідно з пунктом 5.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 провести виплату цієї надбавки з 07.11.2015 майору поліції ОСОБА_2 (М-141071) - 09 років 11 місяців 21 день.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 р. адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано висновок комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.12.2015 відносно ОСОБА_2 про зарахування стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпусти. Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого до призначення на посаду слідчого Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області в межах п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління Національної поліції в Харківській області , не погодившись з постановою суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу, вважає постанову першої інстанції в частині задоволення позову неправомірною, ухваленою з порушенням норм матеріального права, зазначає, що обчислення вислуги років для надання додаткової відпустки та для встановлення надбавки за вислугу років час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого не зараховуються до стажу роботи в поліції . Просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 р. скасувати в частині задоволення позову , прийняти нове рішення яким відмовити в цій частині в позові.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції ,що ОСОБА_2 у період з 01.09.2003 по 01.04.2008 року навчалася у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого.

02.04.2008 позивач прийнята на службу в органи внутрішніх справ та наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 02.04.2008 №169 о/с призначена на посаду слідчого Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

В період з 02.08.2008 року по 06.11.2015 року позивач проходила службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом від 06.11.2015 року №680 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області ОСОБА_2 згідно з п.9 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за п. 64 "З" (у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади).

На підставі наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 07.11.2015 року №38 о/с позивача призначено на посаду старшого юрисконсульта сектору юридичного забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області.

10.12.2015 наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 100 о/с встановлено, що станом на 07.11.2015р. відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" стаж служби майора поліції ОСОБА_2 в поліції для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачувальної відпустки складає 07 років 07 місяців 05 днів, який прийнятий на підставі висновку комісії головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.12.2015 (а.с. 14).

Листом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 18.11.2016 року №12/С-1254 о/с позивача повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" наказом ХМУ від 26.12.2008 № 93 о/с до вислуги років був зарахований період проходження служби в органах внутрішніх справ з 02.04.2008 по 06.11.2015 та додатково час навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого до призначення на посаду слідчого Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 01.09.2003 по 02.04.2008 в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців. При цьому станом на 01.01.2009 стаж служби в органах внутрішніх справ складав 03 роки 00 місяців 15 днів. Також вказано, що наказом ГУНП в Харківській області від 07.11.2015 № 38 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_2 було призначено на посаду старшого юрисконсульта СЮЗ, як таку, що прибула з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціального звання майор поліції в порядку переатестування, з 07 листопада 2015 року, та наказом ГУНП в Харківській області від 10.12.2015 № 100 о/с було підтверджено стаж служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки на підставі статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", який станом на 07.11.2015 склав 07 років 07 місяці 05 днів.

Також, повідомлено, що при звільненні під час обчислення календарної вислуги років та виплати одноразової грошової допомоги враховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Задовольняючи позовні вимоги частково , суд першої інстанції дійшов висновку , що час навчання ОСОБА_2 в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого слід зарахувати до служби в органах внутрішніх справ у розумінні Закону України "Про Національну поліцію", тому необхідно скасувати висновок Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.12.2015 року та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого до призначення на посаду слідчого Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області в межах п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Спірні правовідносини у даній адміністративній справі врегульовані Законом України "Про Національну поліцію" № 508-VIII від 02.07.2015 року, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до вимог ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Так, згідно ч. 2 наведеної вище статті до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Частиною 3 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію", порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Приписами п.п. 3-6 ч. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.

Матеріали справи та копія послужного списку позивача свідчать , що позивачка призначена на посаду слідчого Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 02.04.2008 №169 о/с.

Призначенню позивача на посаду слідчого Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області передувало навчання останньої в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого у період з 01.09.2003 по 02.04.2008.

Станом на час прийняття ОСОБА_2 на службу в органи внутрішніх справ обчислення вислуги років здійснювалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей".

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 393, в редакції чинній на дати призначення позивача на посаду до органів внутрішніх справ, до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" (2262-12) додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Судом першої інстанції встановлено , підтверджено у суді апеляційної інстанції та на це вказує відповідач у справі , що наказом ХМУ від 26.12.2008 № 93 о/с позивачу додатково до стажу служби в органах внутрішніх справ було зараховано час навчання у період з 01.09.2003 по 02.04.2008 в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

17.07.1997 року Україна прийняла Закон України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" за № 475/97-ВР.

Пунктом 1 цього Закону визначено, що Україна повністю визначає на своїй території дію ст. 46 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

23.02.2006 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини". Згідно з цим законом, при розгляді справ судами України, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практика Європейського суду з прав людини повинні використовуватися як джерела права. Дане положення спрямоване на реалізацію вищевказаної конституційної норми і норм Закону України "Про міжнародні договори та угоди".

Відтак, Конвенція є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. При цьому на законодавчому рівні діє принцип примату норм міжнародного права у випадку, якщо вони суперечать нормам національного законодавства України.

Таким чином, норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини повинні застосовуватися національними судами, так само, як внутрішнє законодавство, і як норми прямої дії.

Частиною 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте , попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так, в справі "Будченко проти України" у своїх зауваженнях заявник доводив, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини концепція "майна" не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав "законні сподівання" щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (див. рішення у справі "Ганс-Адам II проти Німеччини". Суд нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам. У цій справі заявник працював у гірничій промисловості приблизно тринадцять років. Чинне на час подій законодавство звільняло його від оплати за спожиту електроенергію та природний газ. Суд зазначає, що право заявника на таке звільнення було підтверджено національними органами влади та, зокрема, національними судами. Отже, заявник мав визнаний майновий інтерес за статтею 1 Першого протоколу. Суд також зазначав, що, тим не менш, у задоволенні вимог заявника щодо звільнення його від сплати було відмовлено, оскільки не існувало механізму реалізації відповідного законодавчого положення, а це становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд нагадав, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії"). Питання тлумачення та застосовування національного законодавства є, перш за все, компетенцією національних органів влади. Проте Суд повинен перевірити, чи породжує спосіб тлумачення та застосування національного законодавства наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (рішення у справі "Скордіно проти Італії (№ 1)".

У справі "Кечко проти України" Суд зауважив, що скарга заявника до національних органів влади щодо періоду між 1 січня та 23 червня 1999 року базувалась на спеціальних та чинних на той період часу положеннях національного законодавства. Надбавка до заробітної плати повинна була бути виплаченою відповідно до єдиної об'єктивної умови - період часу, протягом якого заявник працював вчителем. Оскільки заявником була дотримана умова 10-річного стажу, то можна сказати, що він має якщо не право, то законні сподівання на отримання зазначених коштів.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" Суд, який є керівним у інтерпретації закону, відповідно до обставин справи з`ясував, що скарги мають бути розглянуті відповідно до 1 статті першого Протоколу, а саме: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Окремо посилаючись на виплати соціальної допомоги, стаття 1 першого Протоколу не обмежує держав-учасників щодо наявності або конкретної форми схеми соціального захисту, або вибору типу чи розміру пільг, що надаються за цими схемами. Однак, якщо у державі - учаснику існує законодавство, що передбачає виплати у вигляді пільг на соціальне забезпечення, незважаючи на те, чи виплачуються такі пільги за певних умов або у вигляді попередніх виплат, таке законодавство має розглядатись як таке, що формує майнове право, яке гарантується статтею 1 першого протоколу для осіб, які задовольняють його вимоги. Суд визначив, що заяву заявників із вимогою виплати доплати до пенсії, яку не оскаржує відповідач, необхідно розглядати у рамках 1 статті першого протоколу. Доплата до пенсії у даному випадку може розглядатись як "майно" у розумінні відповідного положення Протоколу. Питанням залишається той факт чи заяви заявників стосовно того, що вони мають право на відповідний розмір доплати складають право власності у розумінні даного положення, і якщо так, то чи порушує невиплата доплати право власності заявників. Водночас, Суд нагадав, що за певних обставин "законні очікування" стосовно отримання "власності" можуть гарантуватись 1 статтею першого Протоколу. Хоча, у випадках, коли заява стосується права власності, особу, якій воно гарантовано, можна вважати як таку, яка має "законні очікування", якщо у національному законодавстві існують достатні підстави для таких очікувань, наприклад якщо існує прецедент національних судів, що підтверджує їх існування (див. Копецьки проти Словаччини). Однак законні очікування не виникають у випадках, коли існує суперечливість стосовно інтерпретації та застосування національного законодавства і скарги заявників постійно відхиляються національними судами (див. Анхойзер-Буш Інк проти Португалії). Суд також відзначив, що перша і найбільш важлива вимога 1 статті першого Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним, і переслідувати законну мету "в інтересах суспільства". Будь яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто "справедливого співвідношення" між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції , що в розумінні п. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод майнові права позивача перебувають у безпосередній залежності від обсягу зарахованого стажу, а тому ОСОБА_2, після закінчення навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого та її призначення на посаду слідчого Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області , мала сподівання на врахування даного часу при подальшому перебуванні на службі в органах внутрішніх справ, а в подальшому в Національній поліції України, та підтримання певного державного соціального забезпечення.

Також, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", в редакції чинній станом на час звернення позивача до суду, передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висеновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог та необхіності скасувати висновок Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.12.2015 року і зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого до призначення на посаду слідчого Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області в межах п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців , оскільки порушення прав позивача не обмежується лише спірним висновком, а й наказом від 10.12.2015 року № 100 о/с, який прийнятий на підставі приписів висновку ГУ Національної поліції, яким зафіксовано розрахунок стажу за вислугою років ОСОБА_2 без врахування періоду навчання позивача в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище норм та обставин є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки дублюють заперечення на позов, які подавались суду першої інстанції, були враховані ним при вирішення справи по суті, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2017р. по справі № 820/6656/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 22.08.2017 р.