Справа № 819/1073/17
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1073/17

22 серпня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

при секретарі судового засідання Заблоцька І.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Федорів Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 3737978-13 від 13 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі позивач, ОСОБА_3) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 3737978-13 від 13 травня 2017 року, винесене Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, згідно якого ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за 2017 рік у розмірі 33091,14 грн., які необхідно сплатити на протязі 60 днів в користь державного бюджету.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що відповідачем було безпідставно нараховано орендну плату за користування земельною ділянкою за період 2017 року у розмірі 33091,14 грн, хоча строк дії договору оренди вищевказаної земельної ділянки сплив ще 25 квітня 2016 року, і з цього часу ОСОБА_3 земельною ділянкою не користувався. Відтак, відповідачем без достатніх на це законних підстав, поза межами договору оренди земельної ділянки, було визначено суму грошового зобов'язання щодо орендної плати за користування земельною ділянкою у 2017 році, що є неправомірним та таким, що суперечить чинному законодавству України.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зазначила, що після спливу строку, на який було укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення між ОСОБА_3 та Збаразькою міською радою, жодних дій з боку позивача щодо припинення дії даного договору не було вчинено, тому в порядку ст.764 Цивільного кодексу України та ст.284 Господарського кодексу України, зазначений вище договір є продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З огляду на це, позивач продовжував користуватися земельною ділянкою, тому винесене податкове-повідомлення-рішення про нарахування грошового зобов'язання по земельному податку є правомірним та обґрунтованим.

Суд, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, представника відповідача, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

25 квітня 2006 року між ОСОБА_3 (за договором - Орендар) та Збаразькою міською радою в особі діючого на той час голови міської ради (за договором - Орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення (надалі - Договір) строком на 10 років. Даний договір зареєстрований у Тернопільській філії ДЗК в м.Збаражі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 квітня 2006 року за №695.

У відповідності до пункту 8 вказаного договору, він укладений на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар має не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити про намір продовжити його дію.

Пунктом 31 договору визначено, що орендар зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку, виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в порядку, передбаченому договором оренди землі, на протязі року розпочати будівництво.

Відповідно до п.37 Договору, його дія припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено. Тобто дія такого договору оренди землі була припинена 25 квітня 2016 року, і саме з цього часу відсутні законні підстави нарахування орендної плати.

До Договору сторонами укладено дві додаткові угоди від 26 лютого 2014 року та від 05 лютого 2015 року, що визначають вартість орендної плати за користування земельною ділянкою у відповідності до нормативно-грошової оцінки землі за відповідний рік. Відповідно, вартість за користування земельною ділянкою у відповідності до вказаних додаткових угод визначається пропорційно у відсотковому співвідношенні до суми нормативно-грошової оцінки землі на конкретний період для адміністративно-територіальної одиниці знаходження земельної ділянки.

У відповідності до п.14.1.147 ст.14 Податкового кодексу України (надалі ПК України), плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У відповідності до довідки Збаразького відділення Кременецької ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області від 18 травня 2017 року за №805/10/1300, станом на 25 квітня 2016 року (дата закінчення вказаного вище договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення) заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою в м.Збаражі по вул.Івасюка,3а, Тернопільської області у позивача немає, натомість наявні переплата у розмірі 1158,56 грн. Дана обставина підтверджує добросовісне виконання орендарем умов договору.

У відповідності до п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до ст.287 ПК України, власники та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права користування земельною ділянкою. У разі припинення права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно п.287.5 ст.287 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 287.7 ст.287 ПК України передбачено, що у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно ст.288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Виходячи з даної норми податкового законодавства України, плата за користування земельною ділянкою поширюється на весь період користування землекористувачем такою земельною ділянкою, і припиняється в момент закінчення дії такого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, укладений між ОСОБА_3 та Збаразькою міською радою припинився 25 квітня 2016 року, і у встановленому договором порядку не був продовжений чи укладений на новий період, а саме, за 30 днів до закінчення строку дії не було письмово повідомлено орендодавця про намір продовжити дію договору. З огляду на вказане, з цього моменту у позивача припиняються будь-які обов`язки щодо сплати грошового зобов`язання за цю земельну ділянку.

Між тим, відповідач безпідставно нарахував позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою за 2017 року у розмірі 33091,14 грн, що підтверджується податковим повідомленням-рішенням №3737978-13 від 13.05.2017 року. У вказаному податковому повідомленні-рішенні зазначено, що сума нарахованого податкового зобов`язання підлягає сплаті протягом 60 днів з дня вручення повідомлення-рішення у відповідності до Податкового кодексу України.

При прийнятті рішення по суті судом не приймається до уваги наданий відповідачем витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2015 рік, оскільки грошове зобов'язання, згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення виникло за 2017 рік, і не може визначати величину орендної плати за користування земельною ділянкою згідно такої нормативної грошової оцінки землі, а також підтвердити обов`язок позивача сплачувати таке грошове зобов`язання за спірний період.

Також судом не приймається до уваги Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, оскільки вказана довідка підтверджує державну реєстрацію договору оренди, а не фактичне користування земельною ділянкою поза граничним строком, що визначений Договором оренди.

Інших доказів, які б підтверджували фактичне користування земельною ділянкою ОСОБА_3 після закінчення Договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, відповідачем не подано, а судом не здобуто.

Відтак, судом не здобуто, а відповідачем не надано доказів, у розумінні ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, фактичного користування вказаною земельною ділянкою ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

При прийнятті рішення по суті, суд враховує Рішення ВАСУ від 21 липня 2016 року у справі № К/800/9365/16: «Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні в справі «Щокін проти України» (п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, правомірними, базуються на вимогах чинного законодавства, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно із частиною першою ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС у Тернопільській області №3737978-13 від 13 травня 2017 року.

3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул.Білецька,1, м.Тернопіль, Тернопільська область, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ід.№ НОМЕР_1) 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28 серпня 2017 року.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.