Справа № 826/13352/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року м. Київ К/800/13682/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівБорисенко І.В.
Веденяпіна О.А.,
за участю секретаря судового засідання:Калініна О.С.,
за участю представників
позивача:Коновалової Г.В.,
відповідача:Сакала Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року

у справі №826/13352/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - позивач, ПАТ «Київенерго») подало до суду позов до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - відповідач), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 07 серпня 2013 року № та №.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 03 жовтня 2013 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 06 березня 2014 року постанову суду першої інстанції скасував, адміністративний позов задовольнив. Скасував податкові повідомлення-рішення від 07 серпня 2013 року № та №.

Вважаючи, що постанова суду апеляційної інстанцій прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач надіслав на адресу суду письмові заперечення на касаційну скаргу, за змістом яких проти вимог останньої заперечує та просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ «Київенерго» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2013 року, за результатом якої склав акт від 19 липня 2013 року №873/41-10/37-.

На підставі акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 7 серпня 2013 року:

№ про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 70981615 грн., у тому числі в сумі 56 785 292 грн. за основним платежем та в сумі 14196323 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

№ про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 23385516 грн. за квітень 2013 року та визначення штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5846379 грн.

Згідно з актом перевірки позивач порушив норми пункту 33.1 статті 33, пункту 198.2, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201, пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за квітень 2013 року в сумі 105970662,22 грн.; пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за квітень 2013 року (рядок 19 декларації) на суму податку на додану вартість - 25799854 грн., заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за квітень 2013 року (рядок 18 декларації) на суму податку на додану вартість - 80017808 грн., яке підлягає збільшенню, заниження податку на додану вартість в сумі 56785292 грн. за квітень 2013 року (рядок 25 декларації), яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду; підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування за квітень 2013 року в сумі 23385516 грн.

При цьому відповідач виходив з таких обставин.

Згідно з поданою позивачем податковою декларацією з податку на додану вартість за квітень 2013 року (з урахуванням уточнюючого розрахунку) та додатками: від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, зазначене в рядку 19 податкової декларації, складає 25799854 грн.; сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку, зазначена в рядку 23.1 декларації, складає 23385516 грн. Ця сума бюджетного відшкодування сформована з урахуваннями залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, нарахованого за попередні звітні (податкові) періоди, а саме за березень 2013 року, що складає 23385516 грн.

Виникнення у позивача від'ємного значення за березень 2013 року у сумі 23385516 грн. зумовлено придбанням товарно-матеріальних цінностей в обсягах, що значно перевищують обсяги продажу; за квітень 2013 року у сумі 25799854 грн. - придбанням товарно-матеріальних цінностей в обсягах, що значно перевищують обсяги продажу.

Станом на 19 липня 2013 року за результатом опрацювання податкових періодів, починаючи з періоду виникнення від'ємного значення, встановлено наявність у складі податкового кредиту позивача податку на додану вартість за податковими накладними від 31 березня 2013 року, щодо яких продавцем - НАК «Нафтогаз України» порушено порядок їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, та щодо яких позивачем у відповідності до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України подано заяву про порушення постачальником порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в сумі податку на додану вартість - 105970662,22 грн. (додаток 8 до декларації з податку на додану вартість за квітень 2013 року).

Так, позивач подав до відповідача додаток 8 «Заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8). Разом із додатком 8 позивач подав заяву від 20 травня 2013 року № 42/53ф/3296 з копіями первинних документів.

НАК «Нафтогаз України» виписав податкові накладні в сумі 105970662 грн. 31 березня 2013 року. Ці податкові накладні передані позивачу 30 квітня 2013 року, тобто після закінчення строку подачі податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2013 року.

Позивач включив податок на додану вартість в сумі 105970662,22 грн. за вказаними податковими накладними від 31 березня 2013 року, отриманими 30 квітня 2013 року, до складу податкового кредиту за квітень 2013 року.

Відповідач вважає, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту за квітень 2013 року податок на додану вартість в сумі 105970662,22 грн. на підставі податкових накладних, отриманих від НАК «Нафтогаз України», оскільки, на його переконання, перша подія, на яку мав бути включений податковий кредит за операціями з придбання природного газу сталася у березні 2013 року і полягала у передачі природного газу на підставі актів прийому-передачі від 31 березня 2013 року. Покупець мав право додати заяву і скаргу на продавця до податкової декларації за звітний податковий період, у якому складено податкову накладну, - березень 2013 року.

Відповідно, врахування позивачем при розрахунку від'ємного значення вказаного податкового кредиту з податку на додану вартість призвело до завищення суми від'ємного значення та бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

При цьому відповідач на заперечує реального вчинення позивачем операцій з придбання у НАК «Нафтогаз України» природного газу.

Порушення вимог пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України відповідач обґрунтовує тим, що за результатами порівняння даних, вказаних у розрахунку суми бюджетного відшкодування Додатка 2 (Д3) до податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2013 року, із даними первинних документів, що підтверджують факт оплати платником товарів/послуг, загальна сума податку на додану вартість, сплачена ПАТ «Київенерго» постачальникам за березень 2013 року, складає 0 грн. Відповідач вказує, що в результаті такого порушення позивач завищив бюджетне відшкодування податку на додану вартість в сумі 23385516 грн. за квітень 2013 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Відповідно до пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.

Згідно з пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

З наведених норм закону випливає, що підставою для включення покупцем - платником податку на додану вартість до складу податкового кредиту цього податку є податкова накладна, виписана продавцем - платником податку, яка відповідає вимогам закону та є зареєстрованою продавцем у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог закону та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому обов'язок з реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних постачальник - НАК «Нафтогаз України» мав право виконати протягом п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання, тобто не пізніше 15 квітня 2013 року.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Водночас подання покупцем разом з податковою декларацією за звітний податковий період заяви зі скаргою на такого постачальника надає такому покупцю право сформувати податковий кредит. У такому разі підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту є вказана заява зі скаргою на постачальника.

Разом з тим пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України забороняє включати до складу податкового кредиту податок на додану вартість за відсутності податкових накладних, а пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачає одну з перших подій - отримання платником податку товарів/послуг, яка має підтверджуватися податковою накладною.

Таким чином, за відсутності у позивача податкових накладних у звітному (податковому періоді) - березні 2013 року його операція з придбання товару у НАК «Нафтгаз України» не може вважатися підтвердженою. Наведене виключає підстави для висновку, що звітним (податковим) періодом для позивача, в якому в нього виникло право сформувати податковий кредит, є березень 2013 року, оскільки позивач отримав належним чином оформлені податкові накладні у квітні 2013 року.

При цьому пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначає, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про невідповідність позиції відповідача нормам Податкового кодексу України, якими визначається порядок формування податкового кредиту платника податку та протиправність визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану та протиправність зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Мотивація, наведена в касаційній скарзі, не дає суду касаційної інстанції підстав для висновків, які б спростовували правову позицію суду апеляційної інстанції, обставини, на які посилається відповідач, не підтверджені доказами.

Зважаючи на викладене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року - без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяНечитайло О.М.
Судді Борисенко І.В.
Веденяпін О.А.