Справа № 817/28/16
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2017 р. м. Київ К/800/18736/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Пасічник С.С., Швець В.В.,

секретар судового засідання - Пасічніченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокуратури Рівненської області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016р. у справі за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Рівненської області про поновлення на публічній службі, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог а.с. 55 - 60) про визнання нечинним та скасування наказу від 14.12.2015р. №1522 про звільнення його з посади прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області, поновлення на посаді, зобов'язання видати наказ про призначення його на постійну посаду прокурора Дубенської місцевої прокуратури та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.03.2016р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Рівненської області від 14.12.2015р. №1522 в частині формулювання причин звільнення, виключивши з даного наказу слова «ліквідацією чи».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Рівненської області від 14.12.2016р. №1522 про звільнення позивача.

Поновлено позивача на посаді старшого прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області з 15.12.2015р.

Стягнуто з прокуратури Рівненської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.12.2015р. по 15.06.2016р. в розмірі 48237,84 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням апеляційного суду не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалене судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, яка набрала чинності з 15.12.2015р., у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

Згідно Додатку до цього Закону передбачено створення на території Рівненської області Дубенської місцевої прокуратури.

Відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 51 Розділу ХІІІ Перехідних положень вказаного Закону до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 Розділу XII «Прикінцеві положення» прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Пунктом 1.2 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затв. наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015р. №98, передбачено, що на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

В ході розгляду справи судами встановлено, що з 13.11.2002р. позивач перебував на різних посадах в органах прокуратури, з 11.04.2013р. обіймав посаду старшого прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області.

Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015р. №89ш виключено зі штатного розпису прокуратури Рівненської області Дубенську міжрайонну прокуратуру та включено до штатного розпису місцевих прокуратур Дубенську місцеву прокуратуру, у штатному розписі якої передбачалось 15 штатних одиниць прокурорів. (а.с. 14)

25.09.2015р. відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України позивача ознайомлено із письмовим попередженням від 24.09.2015р. про наступне звільнення із займаної посади та з органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру») у разі не проходження або неуспішного проходження тестування на заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015р. (а.с. 8)

Судами встановлено, що позивач приймав участь у конкурсі на зайняття посад Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області.

За результатами двох перших рівнів конкурсу, а саме - тестування на знання законодавства (професійний тест) та тестування загальних здібностей позивач набрав 74 бали, зайнявши 23 місце за рейтинговим списком 32-ох кандидатів, складеного у порядку по кількості набраних балів за результатами двох тестувань.

Наказом прокурора Рівненської області 14.12.2015р. №1522 позивача звільнено з посади старшого прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області та органів прокуратури України з 14.12.2015р. у зв'язку із ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 9)

Підставою для звільнення слугував наказ Генерального прокурора України від 23.09.2015р. №89ш.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ містить дві підстави для звільнення «у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією», які самі по собі є самостійними підставами та не можуть вживатися одночасно. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що фактично ліквідації органу прокуратури не відбулось.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що призначення на посади прокурорів новоствореної Дубенської місцевої прокуратури здійснювалось в межах визначеної штатної чисельності та за наслідками успішного проходження тестування, відповідно до сформованого рейтингу. При цьому враховуючи затверджену штатну чисельність прокуратури, наявність лише 15 вакантних посад, на які міг претендувати позивач та рейтинговий список, згідно з яким він отримав низький підсумковий бал, що не дозволило претендувати на зайняття посади, приймаючи рішення про звільнення позивача з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення п. 1 ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення не запропоновано позивачу вакантних посад у новоутвореній прокуратурі, які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації. На момент попередження позивача про звільнення та на час його звільнення у штатному розписі Дубенської місцевої прокуратури була вакантна посада головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць, проте позивачу, якому оформлено допуск до державної таємниці, та міг на неї претендувати, така посада не пропонувалась. Також відповідачем не досліджувалося питання про переважне право на залишення позивача на роботі, яке відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Так, апеляційний суд виходив з того, що на момент попередження позивача про звільнення та на час його звільнення у штатному розписі Дубенської місцевої прокуратури запроваджено посаду головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць, і враховуючи, що сторонами у справі не оспорюється факт наявності у позивача чинного доступу до роботи із документами, що містять державну таємницю, цю посаду відповідач повинен був запропонувати йому, незважаючи на особливий порядок призначення на посаду державного службовця за конкурсом.

Поряд з тим, в порушення вимог статті 159 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення апеляційним судом не перевірено чи вказана посада головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць взагалі могла пропонуватись позивачу з урахуванням вимог, які ставляться до неї відповідно до закону, чи достатньо у нього необхідного досвіду, стажу роботи та кваліфікації для зайняття цієї посади.

Апеляційний суд не надав правової оцінки доводам відповідача з цього приводу, зокрема про те, що кандидат на посаду головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць повинен відповідати певним критеріям, у тому числі мати стаж роботи у сфері охорони державної таємниці не менше одного року, а наявність лише доступу до роботи із документами, що містять державну таємницю, є недостатнім.

Крім того, виходячи лише з наявності у позивача допуску до роботи із документами, що містять державну таємницю, апеляційним судом не з'ясовано відповідність позивача іншим критеріям, які висуваються до державного службовця згідно Закону України «Про державну службу».

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що без встановлення цих обставин неможливо беззаперечно погодитись із висновком апеляційного суду про те, що відповідачем не дотримано процедуру звільнення позивача з посади, а тому висновок апеляційного суду про задоволення позову є передчасним.

Відповідно до частини другої статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що тягне за собою обов'язкове скасування судового рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 232, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокуратури Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016р. у даній справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

С.С. Пасічник

В.В. Швець