Справа № 308/6943/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/8912/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Попка Я.С, ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 про примусове видворення іноземця з України,

встановив:

У липні 2017 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив на підставі ч.1 ст.30 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянку ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2017 року адміністративний позов задоволений.

Відповідач - громадянка ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав, тому до неї має застосовуватися реадмісія, а не процедура видворення. Просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, а тому суд ухвалив проводити розгляд справи відповідно до ст.ст. 41, 196 КАС України та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що відповідач переслідувала мету незаконного перетину державного кордону України в напрямку Європи без коштів для добровільного повернення на батьківщину, такі дії відповідача можуть загрожувати національним інтересам безпеки України, охорони громадського порядку та права і законним інтересам громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. Крім того, суд першої інстанції зазначав, що між Україною та ОСОБА_2 відсутній договір про реадмісію, а тому вимоги позивача про примусове видворення відповідача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З такими висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.1 ч.1 ст.9 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно ч. 1 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною третьою статті 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 в м. Нью-Йорку.

Частиною 3 статті 4 Угоди передбачено, що запит щодо здійснення реадмісії відповідно до п. 2 ст. 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Як встановлено апеляційним судом із матеріалів справи, 18 липня 2017 року на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб (запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в'їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи: незаконно в'їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів) відповідач ОСОБА_3 ОСОБА_4 була передана на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин державного кордону у складі групи осіб з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Гута», без документів, що посвідчують її особу, що підтверджується актом про приймання-передавання особи від 18.07.2017 року.

Таким чином, оскільки відповідач була прийнята державою Україна на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, то вона не підлягає видворенню згідно ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України, а відповідно до ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав від 25.09.2007 року, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав» до неї має бути застосована реадмісія.

Однак, як встановлено апеляційним судом і визнається сторонами, позивачем визначена законодавством процедура реадмісії не була застосована.

З аналізу наведених вище норм та встановлених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для примусового видворення громадянки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 за межі України, оскільки позивачем не застосовувалась до відповідача процедура реадмісії, яка має бути застосована у даному випадку.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року у справі № 308/6943/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді Я.С. Попко

ОСОБА_1

Постанова складена в повному обсязі 23.08.2017 року