Справа № 808/3306/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року 14 год 45 хв.Справа № 808/3306/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мдіна, ЛТД" до Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується - суд) надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мдіна, ЛТД" (далі іменується - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 22 вересня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ТОВ «Мдіна, ЛТД» важає висновки Акту перевірки безпідставними та такими, що суперечать вимогам закону, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним. Зазначає, що в даному акті посадові особи податкового органу, які проводили перевірку, неодноразово наводять відомості, які взагалі не відповідають дійсності та не можуть характеризувати реальні показники діяльності ТОВ «Мдіна, ЛТД». Позивач посилається на відсутність належних доказів будь-яких рушень податкового законодавства України з боку товариства «Мдіна, ЛТД». З огляду на таке, вважає що податкове повідомлення-рішення № від 22 вересня 2016 року підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання з'явився представник відповідача та заперечив проти позовних вимог. Матеріали справи містять письмові заперечення, в яких зазначено, що висновки фахівців, викладені в Акті перевірки ґрунтуються на законодавстві, а спірне податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи на підставі наявних у справі матеріалів в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

У період з 20.05.2016 по 10.06.2016 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області на підставі направлень від 20.05.2016 №245, 246, 247 на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст.77 Податкового кодексу України відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання та на підставі наказів ГУ ДФС у Запорізькій області від 11.05.2016 №454 та від 02.06.2016 №553 проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "МДІНА, ЛТД" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016, за результатом якої складено акт від 17.06.2016 №57/08-01-14-01/13625993 (далі - Акт перевірки).

У висновках Акту перевірки зокрема вказано про порушення позивачем: п.п. 14.1.27, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 407 703,00 грн.

22.09.2016, на підставі висновків акту перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № (форма «Р»), яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств в сумі 461 420,00 грн., у тому числі за основним платежем - 407 703,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 53 717,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його неправомірним позивач звернувся до суду із цим позовом.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів частини третьої статті 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі іменується - ПК України).

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З наведених положень випливає, що обов'язковою умовою віднесення витрат підприємства на оплату товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат та податкового кредиту з ПДВ є наявність господарських операцій з придбання цих товарів (робіт, послуг) підкріплена належними документами та зв'язок цих витрат та податкового кредиту з ПДВ з господарською діяльністю платника.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ХІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі іменується - Закон України № 996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі іменується - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону та підпункту 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктам 2.15 та 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як свідчать матеріали справи, податкове повідомлення рішення від 22.09.2016 № було прийняте відповідачем у зв'язку з висновками податкової інспекції, зробленими в Акті перевірки, щодо наступного:

- підприємством було завищено показник собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) всього у сумі 1 132 869,00 грн. у тому числі у 2013 році у сумі 1 095 206,00 грн. та у 2014 році у сумі 37 663 грн. Дані порушення виникли по взаємовідносинам із ТОВ «Форос Сервіс», ТОВ «Грейн Опт», ТОВ «Композит-СТК», ТОВ «Транслем» в період з 01.01.2013 по 31.12.2014, у зв'язку з чим, ТОВ «Мдіна, ЛТД» було занижено податок на прибуток у 2013-2014 роках у розмірі 214 868,00 грн., у тому числі за 2013 рік у сумі 208 089 грн. та за 2014 рік у сумі 6 779 грн. Крім того, в розділі 3.1.5 Акту перевірки зазначено що на порушення п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, підприємством завищено показник собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) всього у сумі 864 707 грн. за 2015 рік.

Всі перераховані вище порушення податкового законодавства як вказує податковий орган, виникли в зв'язку із відсутністю реального вчинення господарських операцій з постачання товарів або надання послуг від контрагентів підприємства.

Суд не погоджується з таким висновком перевіряючих у зв'язку з наступним.

Так, судом встановлено, що ТОВ "МДІНА, ЛТД" (Покупець) були укладені договори поставок з ТОВ "Форос Сервіс" від 19.11.2012 №19/11, ТОВ "Грейн опт" від 23.05.2013 №П-23/13, ТОВ "Композит-СТК" від 01.12.2011 №71П/11, ТОВ "Транслем" від 02.12.2013 №П-28/13, ТОВ "Кастром Груп" від 18.05.2015 №К15МД, ТОВ "Меркурінс" від 20.04.2015 №МР15МД, ТОВ "Верін Компані" від 17.03.2015 №ВР15МД згідно яких Постачальники зобов'язуються передати покупцю у власність, а Покупець зобов'язується прийняти товар (будівельно-оздоблювальні матеріали та меблі для ванної кімнати) та оплатити товар.

Також ТОВ "МДІНА, ЛТД" (Замовник) були укладені договори перевезення вантажів з ТОВ "Промбуд-Маркет" від 01.11.2013 №01/11п та ТОВ "Торг Консар" від 26.11.2012 №26/11, згідно яких Перевізник зобов'язується доставити вантаж до пункту призначення та надати його Замовнику, а Замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу.

На виконання умов укладених договорів вищевказані контрагенти реалізували підприємству позивача товар та надали транспортні послуги, що підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі послуг.

За наслідками здійснених поставок та наданих транспортних послуг, постачальниками були виписані податкові накладні, віднесені ТОВ "МДІНА, ЛТД" до складу податкового кредиту у відповідних періодах. В свою чергу ТОВ "МДІНА, ЛТД" здійснило оплату поставленого товару та наданих послуг, що підтверджується відповідними платіжними документами та відображено в Акті перевірки.

В подальшому придбаний товар позивачем було реалізовано на адресу контрагентів-покупців, що свідчить про подальше використання товару у власній господарській діяльності, що спричинило реальні зміни майнового стану позивача.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року в адміністративній справі № 808/3341/16 судом було встановлено, що на виконання умов договорів поставки з ТОВ «Форос сервіс», ГОВ «Грейн опт», ТОВ «Композит-СТК», ТОВ «Транс лем», ТОВ «Кастром Груп», ТОВ «Меркурінс» та ТОВ «Верін Компані» позивач отримував товари та транспортні послуги, які зазначені у договорах, та сплачував їх вартість, про що свідчать наявні в матеріалах справи первинні документи, а отже спірні правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року в адміністративній справі № 808/3341/16 набрала законної сили 07.06.2017.

Таким чином, висновки податкового органу про відсутність підтвердження реальності господарських операцій із постачальниками, вказаними в акті перевірки вже спростовані судом вищезазначеним рішенням.

Щодо посилань податкового органу на порушення, вчинені контрагентами позивача суд також зауважує, що позивач не наділений повноваженнями здійснювати контроль та перевірку господарської діяльності своїх контрагентів, та не має можливості перевіряти обставини ведення їх господарської діяльності. При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний врахувати дану суму в складі податкових зобов'язань відповідної звітності з податку на додану вартість і у встановленому порядку сплатити її до бюджету, а у випадку невиконання даних своїх обов'язків, понести за це правопорушення встановлену за законом відповідальність. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, що у випадку коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі "Інтерсплав проти України").

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Крім того, в акті перевірки податковий орган посилається на те, що позивачем не включено до «інших операційних доходів» суму кредиторської заборгованості перед ТОВ «Промбуд Маркет» у сумі 206601 грн, яка підлягає списанню у зв'язку з припиненням зобов'язань внаслідок ліквідації останнього.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Товариством «Промбуд Маркет» у грудні 2014 року було розпочато процедуру банкрутства. Згідно з вимогами ст. 111 ЦК України ліквідаційною комісією було надано до суду проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результати їх розгляду.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.12.2014 по справі №908/5773/14 визначено, що проміжний ліквідаційний баланс ТОВ «Промбуд Маркет», який складений на 21.08.2014, «відповідає встановленим вимогам та відображує ... відсутність дебіторської заборгованості...».

Тобто, вже станом на 21.08.2014 кредиторської заборгованості ТОВ «МДІНА, ЛТД» перед ТОВ «Промбуд Маркет» не було на обліку даного товариства.

Заборгованість ТОВ «МДІНА, ЛТД» перед ТОВ «Промбуд Маркет» передана іншій особі (новому кредитору) до моменту банкрутства ТОВ «Промбуд Маркет».

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, грошові зобов'язання ТОВ «МДІНА, ЛТД» в сумі 206 601 грн. не можна вважати припиненими, оскільки їх оплата підприємством відбудеться після надання доказів переходу прав у зобов'язанні новим кредитором в порядку ст. 517 Цивільного кодексу України.

При цьому зазначена заборгованість в сумі 206601 грн. значиться у бухгалтерському обліку ТОВ «МДІНА, ЛТД», оскільки станом на дату перевірки новий кредитор ще не заявляв вимоги щодо сплати вказаної заборгованості на його користь.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу викладені в акті перевірки, а тому податкове повідомлення-рішення від 22.09.2016 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 461 420,00 гри., у т.ч. за основним платежем - 407 703,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 53 717,00 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв'язку із цим, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МДІНА, ЛТД" до Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 22.09.2016 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 461 420,00 гри., у т.ч. за основним платежем - 407 703,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 53 717,00 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МДІНА, ЛТД" () 6 921 (шість тисяч дев'ятсот двадцять одну) грн. 31 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя М.С. Лазаренко