Справа № 338/777/17
Суддя: Круль І.В.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/777/17

16 серпня 2017 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої-судді Круль І.В.

з участю секретаря Полек Х.В.

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Богородчани справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_2 до патрульної поліції ГУНП в Івано-Франківській області, інспектора Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Волосянка Романа Богдановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до патрульної поліції ГУНП в Івано-Франківській області, інспектора Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Волосянка Р.Б. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР №206892 від 25 липня 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 липня 2017 року, керуючи автомобілем марки "Skoda", д.н.з. НОМЕР_3, рухався в селищі Богородчани по вул. Шевченка. У зв'язку з необхідністю висадити пасажира, зупинив машину на вказаній вулиці перед пішохідним переходом. При цьому на самому пішохідному переході стояв автомобіль. Свою машину він зупинив на віддалі більше 10 метрів від вищевказаного транспортного засобу, включивши аварійну сигналізацію. Коли пасажир вийшов, продовжив рух. В цей момент на службовому автомобілі під'їхали працівники поліції, один з яких звинуватив його в тому, що начебто ним допущено порушення п. 15.9. "г" ПДР - здійснено зупинку транспортного засобу ближче 10 м від пішохідного переходу.

Так як це не відповідало дійсності, то висловив інспекторам свої заперечення, запропонував виміряти віддаль від переходу до місця зупинки його автомобіля. Однак вимірювання відстані не проводилось, оскільки у працівників поліції будь-які необхідні для цього засоби були відсутні. Визначивши відстань приблизно, не представивши доказів порушення ним правил дорожнього руху, не взявши до уваги його пояснення, інспектор Волосянко Р.Б. виніс незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заявлений позов підтримав з наведених в позовній заяві мотивів. Зазначив, що постанова серії АР №206892 від 25 липня 2017 року, винесена відповідачем Волосянком Р.Б., є необґрунтованою й протиправною, дії відповідача - неправомірні. Просив позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати.

Відповідач Волосянко Р.Б., представник патрульної поліції ГУНП в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явилися, будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що 25 липня 2017 року, керуючи автомобілем марки "Skoda", д.н.з. НОМЕР_3, ОСОБА_2 рухався в селищі Богородчани по вул. Шевченка. У зв'язку з необхідністю висадити пасажира, зупинив машину на вказаній вулиці перед пішохідним переходом, на якому знаходився автомобіль. Свою машину позивач зупинив на віддалі більше 10 метрів від вищевказаного транспортного засобу, включивши аварійну сигналізацію. Коли пасажир вийшов, він продовжив рух. В цей момент до ОСОБА_2 під'їхали працівники поліції, один з яких висловив позивачу претензії, начебто останній порушив п. 15.9. "г" ПДР, здійснвиши зупинку свого транспортного засобу ближче 10 м від пішохідного переходу.

Інспектор Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Волосянко Р.Б. склав постанову серії АР № 206892 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, вказавши, що цього числа біля 12 год. 00 хв. позивач по вул. Шевченка в смт. Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області здійснив зупинку транспортного засобу марки "Skoda", д.н.з. НОМЕР_3, ближче 10 метрів від пішохідного переходу, порушивши п.15.9 "г" ПДР, та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с.3).

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Однак дана постанова не підтверджена жодними доказами вчинення позивачем адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Посилання на жоден з цих доказів у винесеній постанові немає. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не видно, що такий обов'язок суб'єктом владних повноважень виконано.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст. 256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних порушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в тому числі ч.5 ст.258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі. Такі ж вимоги містяться у Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства Внутрішніх справ №1376 від 06 листопада 2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року №1496/27941.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення ч.1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Жодних доказів, які б спростовували позицію позивача та підтверджували, що останній допустив порушення п. 15.9. «г» Правил дорожнього руху, відповідачами суду не представлено.

Оскільки факт вчинення ОСОБА_2 адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не доведено та не підтверджено належними доказами, то це виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності. За таких обставин постанова серії АР № 206892, винесена 25 липня 2017 року інспектором Богородчанського ВП Волосянком Р.Б., є протиправною, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскаржувану ним постанову слід скасувати.

На підставі викладеного, ст.ст. 9, 122, 247, 283, 287, 289 КУпАП, керуючись ст.ст. 158- 163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_2 до патрульної поліції ГУНП в Івано-Франківській області, інспектора Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Волосянка Романа Богдановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №206892, винесену 25 липня 2017 року інспектором Богородчанського ВПНадвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Волосянком Романом Богдановичем, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції позивачем - протягом 10 днів з дня її проголошення, відповідачами - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча І.В. Круль