Справа № 804/3020/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 р. Справа № 804/3020/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Конєвої С.О. Гончаровій В.Г. ОСОБА_3, ОСОБА_4 Фоменкова К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

17.05.2017р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненого позову від 04.07.2017р., просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України у Дніпропетровській області №138 о/с про звільнення за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції в частині, що стосується звільнення ОСОБА_3;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції з 18 квітня 2017р.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 18 квітня 2017р. по дату набрання рішення суду законної сили;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати середньої заробітної плати за один місяць.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.04.2017р.йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, що, на думку позивача, і стало підставою для проведення службового розслідування, яке прийшло до хибного висновку про порушення службової дисципліни, вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», присяги працівника поліції, абз.1,2 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилося у недотримання принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського і застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно з наказом №138 о/с від 18.04.2017р. Проте, позивач зазначає, що з 18.04.2017р. по 25.04.2017р. він перебував на лікарняному про що йому було видано довідку про непрацездатність та про це він повідомляв свого керівника, при цьому, позивач посилається і на те, що на момент його звільнення судом не було прийнято будь-якого остаточного рішення про притягнення його до кримінальної відповідальності, а тому не встановлено його винуватість у кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінується та яке і стало підставою вважати, що він вчинив дисциплінарний проступок, а тому вважає, що його звільнення є незаконним та таким, що порушує його право від незаконного звільнення, гарантоване йому ст.43 Конституції України. Також позивач посилається і на те, що при застосуванні до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з поліції відповідачем було порушено ст.16 Дисциплінарного статуту, оскільки дисциплінарне стягнення не може бути накладене у період провадження в кримінальній справі та в період тимчасової непрацездатності. Окрім того, позивач зазначає, що про проведення службового розслідування йому не було нічого відомо та він не давав і не відмовлявся надавати письмові пояснення, з матеріалами службового розслідування його ніхто не ознайомлював в порушення вимог п.6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС № 230 від 12.03.2013р. У письмових поясненнях від 06.07.2017р. позивач вказує на те,що акт про відмову від підпису від 18.04.2017р.,наданий позивачем є сфальсифікованим, так як він перебував у цей день на лікарняному та висновком про службове розслідування службові особи відповідача фактично визнали його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що не відповідає ст.ст. 19, 62 Конституції України, оскільки вина встановлюється лише судом за обвинувальним вироком. З урахуванням наведеного, позивач та його представник вважають, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника також і за ст.235 Кодексу законів про працю України разом з виплатою працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у письмових запереченнях на позов проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що вважає доводи позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам справи, так як проходження служби працівниками Національної поліції регулюється нормами Закону України «Про Національну поліцію» Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затвердженим КМУ від 29.07.191р. № 114, Дисциплінарним статутом ОВС України, затвердженим Законом України від 22.02.2006р. і іншими спеціальними нормативними актами. Статтею 1 та 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС, підпорядкованих йому органів і підрозділів та присяги працівника ОВС. Дисциплінарний проступок - невиконання особою рядового та начальницького складу службової дисципліни. Позивача було звільнено зі служби в поліції за оспорюваним наказом за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Підставою для такого звільнення був наказ №1550 від 14.04.2017р. за яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. За висновком службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_3 було допущено порушення службової дисципліни, яка виразилася у порушенні вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р., Присяги працівника поліції, абзаців 1,2 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179, що виразилося в недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського, а саме: матеріалами службового розслідування було встановлено, що 16.02.2017р. до прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява від громадянина ОСОБА_6 про скоєння кримінального правопорушення, зі змісту якого встановлено, що оперуповноважені сектору кримінальної поліції Чечелівського ВП ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно придбали, зберігають та намагаються збути бойові припаси, а саме: патрони до вогнепальної зброї жителям міста Дніпра. Крім того, у провадженні прокуратури Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0001065 від 06.12.2016р. за ч.1 ст.307 КК України під час досудового розслідування встановлено, що 21.01.2017р. лейтенант поліції ОСОБА_7, діючи умисно з корисних мотивів, прибув на автомобілі «Nissan Bluebird» н.з. НОМЕР_1 під керуванням старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8, до магазину АТБ, розташованого на перехресті вул. Володимира Антоновича та вул. Робочої, де зустрівся з громадянином ОСОБА_6, який діяв з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області, прийняв від ОСОБА_7 шприц, у якому згідно висновку експерта №7-99 від 01.02.2017р. знаходилась психотропна речовина «метамфетамін» та «амфетамін» маса якої складає 0,0007г. та 0,0006г. 16.03.2017р. позивачеві було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, яке виразилося з незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту психотропних засобів, а 13.04.2017р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпра йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. 13.04.2017р. ОСОБА_3 було надано пояснення у рамках службового розслідування. Таким чином, службовим розслідуванням було встановлено, що у діях ОСОБА_10 є склад дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р., Присяги працівника поліції, абзаців 1,2 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179, що виразилося у недотримання принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського. Спеціальні юридичні і моральні норми пред'являють підвищені вимоги до почуття відповідальності працівника поліції,а Правила етичної поведінки вимагають від поліцейського бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті. За викладеного, представник відповідача вважає, що ОСОБА_3 скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків, у зв'язку з чим такі дії є несумісними з вимогами, що пред'являються до особистих та моральних якостей працівника поліції.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 10.07.2017р.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу у органах Міністерства внутрішніх справ з 08.01.2010р. по 06.11.2015р., що підтверджується відомостями, наведеними у копії трудової книжки позивача та копії послужного списку (а.с.9-10, 41).

07.11.2015р. ОСОБА_3 згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 1 о/с було прийнято на службу до органів національної поліції, на посаду оперуповноваженого Красногвардійського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції, присвоєно звання старший лейтенант поліції та прийнято присягу 13.11.2015р., що підтверджується копією відповідного наказу та копією присяги наявних у матеріалах справи (а.с.37-38).

09.12.2015р. згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 352 о/с відповідно до п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_3 переміщено у зв'язку з проведенням реорганізації оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.39).

Надалі, 16.02.2017р. до прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява від громадянина ОСОБА_6 про скоєння кримінального правопорушення, зі змісту якого було встановлено, що оперуповноважені сектору кримінальної поліції Чечелівського ВП ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно придбали, зберігають, намагаються збути бойові припаси, а саме: патрони та вогнепальної зброї жителям міста Дніпра. Крім того, у провадженні прокуратури Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0001065 від 06.12.2016р. за ч.1 ст.307 КК України за яким під час досудового розслідування було встановлено, що 21.01.2017р. лейтенант поліції ОСОБА_7, діючи умисно з корисних мотивів, прибув на автомобілі«Nissan Bluebird» н.з. НОМЕР_1 під керуванням старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8, до магазину АТБ, розташованого на перехресті вул. Володимира Антоновича та вул. Робочої, де зустрівся з громадянином ОСОБА_6, який діяв з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області, прийняв від ОСОБА_7 шприц, у якому згідно висновку експерта №7-99 від 01.02.2017р. знаходилась психотропна речовина «метамфетамін» та «амфетамін» маса якої складає 0,0007г. та 0,0006г. 16.03.2017р. позивачеві було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, яке виразилося з незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту психотропних засобів, а 13.04.2017р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпра йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, що підтверджується наявними в матеріалах копіями документів (а.с.53,80-93).

23.03.2017р. згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області за №1148 «Про організацію проведення службового розслідування» було призначено службове розслідування за фактом неправомірних дій окремих поліцейських Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.58).

У ході службового розслідування були відібрані письмові пояснення у ОСОБА_7, ОСОБА_8, в тому числі і у ОСОБА_3 - 13.04.2017р. (а.с.72-73).

За результатами вказаного службового розслідування, комісією було прийнято висновок з пропозицією про накладення на оперуповноваженого СКП Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського (а.с.84-93).

14.04.2017р. за п. 2 наказу ГУНП в Дніпропетровській області №1550 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП» за вищевказане порушення службової дисуципліни на ОСОБА_3 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.59-61).

Згідно акту про запропонування ознайомлення з наказом від 18.04.2017р. видно, що ОСОБА_3 у присутності начальника Чечелівського ВП Дніпровського ВП підполковника поліції ОСОБА_11, інспектора кадрового забезпечення Дніпровського ВП майора поліції ОСОБА_12 відмовився від підпису з ознайомленням наказом №1550 від 14.04.2017р., а також і від надання пояснень (а.с.57).

18.04.2017р. наказом ГУНП в Дніпропетровській області за №138 о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 було звільнено з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції з 18.04.2017р. з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ( у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) - (а.с. 8).

Позивач вважає вказаний наказ про його звільнення незаконним, а він підлягає поновленню на посаді з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як його вина у скоєнні кримінального правопорушення у встановленому законодавством порядку обвинувальним вироком не доведена, його було звільнено у період його тимчасової непрацездатності з 18.04.2017р. по 25.04.2017р., до нього застосований більш суворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, який є крайнім заходом, з матеріалами службового розслідування його не знайомили та він не відмовлявся від надання пояснень, вважає, що службове розслідування проведено з порушенням порядку, встановленого Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС № 230 від 12.03.2013р., вважає, що у зв'язку з незаконним звільненням слід стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України.

Заслухавши представників сторін, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Порядок та умови проходження служби у органах поліції, притягнення до дисциплінарної відповідальності врегульовані Законом України «Про Національну поліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114, Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179 ( далі - Правила етичної поведінки поліцейського), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013р. № 230 ( далі - Інструкція №230), а також п.9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 23.12.2015р. №901-УІІІ, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України від 22.02.2006р. №3460.

За п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Абзацами 1,2 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, передбачено, що під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Згідно ст.1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівників органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 цього Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За приписами ст.5 Дисциплінарного статуту ОВС визначено, що особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника ОВС України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань на життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі на інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотримання громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати у належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У відповідності до вимог ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС на осіб рядового і начальницького складу ОВС за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно до ст.14 Дисциплінарного статуту, передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ, зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид дисциплінарного стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Також і розділами ІІ та Ш Інструкції № 230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних правопорушень. Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєння РНС кримінального правопорушення, повідомлення особи РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Згідно розділу УІ цієї Інструкції встановлено, що особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування має право, зокрема, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування; відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржити рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником - розділ УІІІ Інструкції №230.

Як встановлено у ході судового розгляду справи із пояснень представників сторін, а також із наданих суду документів, позивача було притягнуто до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за результатами проведеного посадовими особами відповідача службового розслідування у спосіб та у порядку, встановленому Дисциплінарним статутом ОВС та Інструкцією №230 з підстав скоєння ним дисциплінарного проступку, а саме: згідно спецповідомлення від 16.03.2017р. щодо обставин надзвичайної події за участю окремих поліцейських Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП за яким було повідомлено, що16.02.2017р. до прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява від громадянина ОСОБА_6 про скоєння кримінального правопорушення, зі змісту якого було встановлено, що оперуповноважені сектору кримінальної поліції Чечелівського ВП ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно придбали, зберігають, намагаються збути бойові припаси, а саме: патрони та вогнепальної зброї жителям міста Дніпра. Крім того, у провадженні прокуратури Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0001065 від 06.12.2016р. за ч.1 ст.307 КК України за яким під час досудового розслідування було встановлено, що 21.01.2017р. лейтенант поліції ОСОБА_7, діючи умисно з корисних мотивів, прибув на автомобілі«Nissan Bluebird» н.з. НОМЕР_1 під керуванням старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8, до магазину АТБ, розташованого на перехресті вул. Володимира Антоновича та вул. Робочої, де зустрівся з громадянином ОСОБА_6, який діяв з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області, прийняв від ОСОБА_7 шприц, у якому згідно висновку експерта №7-99 від 01.02.2017р. знаходилась психотропна речовина «метамфетамін» та «амфетамін» маса якої складає 0,0007г. та 0,0006г. 16.03.2017р. позивачеві було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, яке виразилося з незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту психотропних засобів, а 13.04.2017р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпра йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, що підтверджується наявними в матеріалах копіями документів (а.с.53,80-93).

У ході службової перевірки, проведеної працівниками відповідача на підставі наказу №1148 від 23.03.2017р. було складено висновок про порушення позивачем службової дисципліни, яка виразилася у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського згідно до вимог ст.7 Дисциплінарного статуту, п.1.ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», абз.1,2 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського і запропоновано накласти на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що підтверджується відповідним висновком, копія якого наявна у справі (а.с.84-93).

При цьому, із матеріалів службового розслідування вбачається, що позивачем у рамках даного службового розслідування були надані письмові пояснення від 13.04.2017р., що не заперечувалось позивачем та копія яких наявна в матеріалах справи (а.с.72-73).

За результатами службового розслідування 14.04.2017р. за наказом ГУНП в Дніпропетровській області №1550 від 14.04.2017р. позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.59-61).

Вказані обставини не були спростовані позивачем та його представником жодними належними та допустимими доказами під час судового розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст.69-70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також позивач та його представник не надав суду і доказів оскарження ні висновку вищевказаного службового розслідування, ні наказу № 1550 від 14.04.2017р. у порядку та у спосіб, встановлений Інструкцією № 230.

Є неспроможними доводи позивача та його представника стосовно того, що його ніхто не ознайомлював із результатами службового розслідування з огляду на те, що такий обов'язок по ознайомленню з результатами службового розслідування покладений на відповідача за умови звернення позивача з відповідним письмовим рапортом про ознайомлення із матеріалами службового розслідування, проте позивач суду жодних доказів подання відповідного рапорту суду не надав.

Також судом критично сприймаються твердження позивача про те, що йому не було відомо про проведення будь-якого службового розслідування відносно нього, оскільки позивач, будучи ознайомленим та обізнаним із порядком та підставами, які передують службовому розслідуванню згідно із Дисциплінарним статутом ОВС, та також і Інструкцією № 230, які є нормативно-правовими актами та які регулюють притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, не міг не знати про проведення щодо нього службового розслідування, так як йому 16.03.2017р. уже було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, а 13.04.2017р. обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб згідно ухвали суду та згідно вказаних вище норм Дисциплінарного статуту та Інструкції вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення є підставами для проведення службового розслідування.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і доводи позивача та його представника про те, що в межах службового розслідування він не надавав жодних письмових пояснень та не відмовлявся від їх надання,оскільки вказані твердження спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями позивача від 13.04.2017р., які ним були надані особисто, що він підтвердив у ході судового розгляду справи та ці пояснення були долучені до матеріалів службового розслідування та копія яких наявна в матеріалах справи (а.с.72-73).

Не можуть бути прийняті судом і до уваги посилання позивача на те, що позивач не відмовлявся від ознайомлення та підписання з наказом №1550 від 14.04.2017р. та наданий відповідачем акт про його відмову від підпису та ознайомлення від 18.04.2017р. був сфальсифікований, так як його не було у відділі поліції 18.04.2017р., оскільки він перебував на лікарняному, з огляду на те, що вказані доводи не спростовують наявності порушення позивачем службової дисципліни за яке позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, що є предметом даного спору.

Що стосується посилань позивача на те, що його було звільнено з посади у період його тимчасової непрацездатності з 18.04.2017р. до 25.04.2017р., що підтверджено відповідною довідкою, то слід зазначити, що частиною 2 ст.18 Дисциплінарного статуту ОВС не виключається можливість звільнення особи з органів внутрішніх справ у період її тимчасової непрацездатності, а лише передбачено можливість їх виконання після прибуття особи до місця проходження служби.

Окрім того, слід зазначити, що відповідно до п. 1.1, п.1.2 наказу Міністерства охорони здоров'я України №455 від 13.11.2001р. «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», доказом непрацездатності особи є відповідний листок непрацездатності, який суду у даному випадку наданий не був, а згідно листа Департаменту охорони здоров'я населення Дніпровської міської ради від 27.03.2017р. ОСОБА_3, мешканець м. Дніпро, вул. Савченка,97/92 за медичною допомогою до лікувальних закладів підпорядкованих Департаменту охорони здоров'я населення Дніпровської міської ради не звертався (а.с.51).

Разом з тим, п.2.19 вказаного вище наказу МОЗ України встановлено, що особам, які самостійно звернулися по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов'язковим зазначенням часу проведеної консультації.

Проте, як вбачається зі змісту наданої позивачем копії довідки за №04958, лікарем ОСОБА_13, яка видала позивачеві довідку про тимчасову непрацездатність з 18.04.2017р., не зазначено часу проведення нею консультації (а.с.11).

Також і згідно довідок Дніпровського ВП, Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП та відділу документального забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області від 06.07.2017р. та від 07.07.2017р. від позивача довідки про тимчасову непрацездатність не надходили (а.с.118-120).

Таким чином із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що, перебуваючи на лікарняних у період з березня 2017р. по квітень 2017р., позивач, розуміючи наслідки проведення службового розслідування, у такий спосіб намагався уникнути будь-якої відповідальності, у тому числі і дисциплінарної, яка застосована до нього на підставі матеріалів службового розслідування.

Є безпідставними доводи позивача та його представника з приводу незаконності звільнення позивача з посади до моменту встановлення його винуватості за обвинувальним вироком, оскільки звільнення позивача до закінчення провадження у кримінальній справі шляхом винесення вироку, не може ототожнюватися з відсутністю в його діях порушення службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейського, а тому звільнення позивача з поліції за порушення службової дисципліни здійснено правомірно, оскільки Правила етичної поведінки поліцейського мають бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному життя.

З огляду на викладене, обрання відповідачем такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції, як крайнього заходу є правомірним, оскільки вчинення позивачем кримінального правопорушення несумісне з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і ч.1 ст. 71 вказаного вище Кодексу, покладає обов'язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Позивачем та його представником не було надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про відсутність у діях позивача порушення вимог службової дисципліни та Правил етичної поведінки поліцейського з урахуванням наявного кримінального провадження за вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, що є несумісним з перебуванням його на посаді поліцейського.

Не приймаються судом до уваги і доводи позивача та його представника про неможливість притягнення до дисциплінарної відповідальності особи період провадження у кримінальній справі та у період тимчасової непрацездатності такої особи, оскільки статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачена можливість нести дисциплінарну відповідальність згідно із цим Статутом особами, які в установленому законодавством порядку притягнуто до кримінальної відповідальності.

До того ж, слід зазначити, що за наказом № 1550 позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни у вигляді звільнення зі служби в поліції 14.04.2017р., тобто не в період його тимчасової непрацездатності, оскільки таких доказів суду не надано і в матеріалах справи вони відсутні (а.с.59-61).

В той же час, відповідачем надано у повній мірі належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваного наказу про звільнення позивача з займаної посади зі служби у поліції.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності та законності прийняття оспорюваного наказу про звільнення позивача з займаної посади у органах поліції, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний наказ прийнято відповідачем у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи з того, що оспорюваний наказ про звільнення позивача з посади є законним та правомірним, то позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними вимогами, не підлягають задоволенню.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений -14.07.2017р.

Суддя С.О. Конєва