Справа № 229/1748/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Рагозіна С. О.
Суддя-доповідач - Гайдар Андрій Володимирович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року справа №229/1748/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.

суддів Василенко Л.А.,

Ханової Р.Ф.

при секретареві судового засідання Святодух О.Б.

за участю

представників відповідача Михайлішиної С.В. (за довіреністю)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2017 року у справі № 229/1748/17 за позовом ОСОБА_4 до Управління пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання поновити та виплатити пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Дружківка Донецької області (далі УПФУ в м.Дружківка Донецької області), в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність управління щодо невиплати пенсії з вересня 2016 року;

зобов'язати управління поновити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість за період, починаючи з вересня 2016 року;

витребувати в управління відомості про помісячну сплату пенсії у 2016-2017 роках, а також причини та підстави несплати пенсії з вересня 2016 року, копію рішення тощо.(арк.справи 1-5)

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління пенсійного фонду України в м.Дружківка Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання поновити та виплатити пенсію з 01 вересня по 03 листопада 2016 року залишено без розгляду. (арк.справи 31,32)

Дана ухвала суду не оскаржена сторонами, набрала законної сили.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до Управління пенсійного фонду України в м.Дружківка Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання поновити та виплатити пенсію з 03 листопада 2016 року. (арк.справи 36-39).

Позивач не погодилася з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення відповідачем не приймалося, як це вимагає Закон України та це і не можливо на підставі того, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачає підстав для прийняття такого рішення. (арк.. справи 42-44)

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення та постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, думку представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1, де фактично здійснює свої повноваження відповідач.

При цьому адресою для листування ОСОБА_4 зазначила адресу - АДРЕСА_2

Відповідно до інформації УСЗН Дружківської міської ради від 14 червня 2017 року, ОСОБА_4 перебувала на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Довідка № від 12 лютого 2016 року була скасована 02 серпня 2016 року відповідно до листа Державної прикордонної служби України від 12 липня 2016 року №0.64-14592/0/15-16. Станом на 14 червня 2017 року ОСОБА_4 на обліку як внутрішньо переміщена особа не перебуває (арк.справи 25).

За інформацією Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації від 26 червня 2017 року, ОСОБА_4 в ЄІБДВПО по Донецькій області станом на 26 червня 2017 року не значиться. (арк.справи 34).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з 3 листопада 2016 року на підставі скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та непідтвердження її місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Як встановлено колегією суддів, відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з вересня 2016 року не приймалось.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з вересня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з 3 листопада 2016 року, оскільки ухвалою суду першої інстанції позовні вимоги за період з 1 вересня 2016 року по 3 листопада 2016 року залишені без розгляду на підставі ст..99, 100 КАС України, дана ухвала суду сторонами не оскаржена та набрала законної сили (арк.. справи 31)

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м.Дружківка Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_4 з 4 листопада 2016 року.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії за віком ОСОБА_4 з 4 листопада 2016 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду.

Згідно п.4 ч.1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, якщо судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм матеріального або процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нової про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 167, 195,196, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2017 року у справі № 229/1748/17 - задовольнити частково.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2017 року у справі № 229/1748/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання поновити та виплатити пенсію - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_4 з 4 листопада 2016 року.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_4 та виплатити їй заборгованість за період, починаючи з 4 листопада 2016 року.

Вступна та резолютивна частини постанови складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 17 серпня 2017 року. Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів протягом п'яти днів.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий А.В.Гайдар

Судді Л.А. Василенко

Р.Ф. Ханова