Справа № 808/1620/17
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року (о 17 год. 55 хв.)Справа № 808/1620/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради

до Запорізької обласної ради

про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Комунальний заклад «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради (далі КЗ «ЗОІППО» ЗОР, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Запорізької обласної ради (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо оголошення проведення конкурсу конкурентного відбору (конкурсу) на зайняття посад керівників комунальних підприємств, установ та закладів, що є об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області в частині оголошення конкурсу на зайняття посади ректора комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради та розміщення «Оголошення про проведення конкурентного відбору (конкурсу) на зайняття посад керівників комунальних підприємств, установ та закладів, що є об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області» на офіційному веб-сайті Запорізької обласної ради в частині розміщення Оголошення конкурсу на зайняття посади ректора комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради та скасувати вказане оголошення у частині, що стосується оголошення конкурсу на зайняття посади ректора комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради;

зобов'язати відповідача вчинити дії щодо організації та проведення виборів, обрання керівника комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради у відповідності до вимог статті 42 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту», приписів постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 05.12.2014 № 726 «Деякі питання реалізації статті 42 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту» та Порядку проведення конкурсу щодо визначення претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу, що є об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, затвердженого рішенням обласної ради від 25.02.2016 № 27.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та поясненнях (вх. №168059 від 13.06.2017, №18954 від 04.07.2017. №22797 від 14/08/2017), а також додаткові усні пояснення. Зокрема, зазначає, що при оголошенні конкурсу та розміщенні Оголошення конкурсу відповідач діяв керуючись Рішенням Запорізької обласної ради №1 від 15.12.2016 «Про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників комунальних підприємств, установ та закладів, що є обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області», але відповідно до абз. 2 та 3 п. 1.1 р. 1 зазначеного порядку чітко вказано, що його дія поширюється на керівників підприємств, установ та закладів, які входять до складу обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, крім керівників вищих навчальних закладів та закладів культури. Вказує, що відповідно до статуту позивач є вищим навчальним закладом ІІІ-IV рівнів акредитації, що також підтверджується Ліцензією Серія АЕ №636133 та Сертифікатом про акредитацію серії НД-ІІІ №0876968. На думку представника позивача, призначення керівників вищих навчальних закладів, що є обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області здійснюється відповідно до ОСОБА_3 України «Про вищу освіту», приписів постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 05.12.2014 № 726 «Деякі питання реалізації статті 42 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту» та Порядку проведення конкурсу щодо визначення претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу, що є об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, затвердженого рішенням обласної ради від 25.02.2016 № 27. Однак, аналізуючи інформацію, викладену в Оголошенні конкурсу чітко вбачається, що приписи статті 42 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту» відповідачем проігноровано. Наголошує також, що протиправність дій відповідача підтверджується і листом Міністерства освіти і науки України від 05.12.2016 №1/01-15560, в якому чітко зазначено, що МОН України просить в межах компетенції вирішити питання щодо організації та проведення виборів керівника КЗ «ЗОІППО» ЗОР відповідно до ст. 42 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту», але з грудня 2016 відповідачем не вжито жодних дій для вирішення вищевказаного питання, а замість цього проводяться незаконні дії, які призведуть до призначення ректором позивача некваліфікованої підконтрольної відповідачу особи. Крім того, посилається на приписи ч. 1 ст. 72 КАС України та зазначає, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2016 по справі №337/234/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2016, що набрали законної сили, встановлені обставини щодо КЗ «ЗОІППО» ЗОР, а саме те, що заклад є вищим начальним закладом ІІІ-IV рівнів акредитації, а тому ці обставини не потребують доказування. Дана позиція також підтверджується листом ЗОР від 24.11.2016 №5169/01-16, у якому зазначено, що... заклад відповідно до статуту лише віднесений до вищих навчальних закладів ІІІ-IV рівнів акредитації, а також листом МОН від 28.10.2016 №1/11-13910, яким відповідача просять в межах компетенції вирішити питання щодо організації та проведення виборів керівника закладу згідно чинного законодавства, при цьому посилаючись на приписи ОСОБА_3 України «Про вищу освіту». Вважає за доцільне наголосити, що «Висновок експертної комісії про підсумки акредитаційної експертизи перепідготовки фахівців за спеціальністю 7.01010301 «Технологічна освіта» в галузі знань 0101 Педагогічна освіта в КЗ «ЗОІППО» ЗОР, відповідно до якого уповноваженим органом було проведено експертизу позивача при проходженні акредитації та зроблено висновок, що освітня діяльність КЗ з перепідготовки фахівців відповідає встановленим вимогам і забезпечує державну гарантію якості освіти. Ураховуючи викладене, вважає, що КЗ «ЗОІППО» ЗОР є вищим навчальним закладом за наявності усієї сукупності складових, зазначених у п. 7 ч. 1 ст. 1, п. 1 ст. 5, п. 2 ст. 23 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту», позивача включено до Державного реєстру вищих навчальних закладів України (Довідка МОН України №08-Д-108 від 21.12.2011), має ідентифікаційний номер в Єдиній державній базі з питань освіти (№01636), у сертифікаті про акредитацію позивача зазначено, що відповідно до рішення Акредитаційної комісії від 24.07.2015 №118 позивача визнано акредитованим за ІІІ рівнем, термін дії сертифікату до 01.07.2020, а тому просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у запереченнях від 14.06.2017 №2439/01-17 (вх. №17117), а також додаткові усні пояснення. Зокрема, вказує, що КЗ «ЗОІППО» ЗОР є обєктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, а тому відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43, ст. 60 ОСОБА_3 України «Про місцеве самоврядування» Запорізька обласна рада здійснює управління цим обєктом від імені та в інтересах територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, тобто виконує функції засновника (власника) цього закладу, призначає та звільняє його керівника. Зазначає, що розпорядчо-управлінська функція відповідача щодо вказаного закладу реалізується, в тому числі через його статут, що затверджений рішенням ЗОР від 27.09.2011 №35 «Про перейменування Комунального закладу «Запорізька обласна академія післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради та затвердження нової редакції статуту». Посилається на приписи п. 7 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 5, ст. 28 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту» та вважає, що лише наявність сукупності всіх складових та ліцензії на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти може характеризувати установу, як вищий навчальний заклад, одного зазначення в статуті позивача про те, що він відноситься до вищих навчальних закладів є недостатнім для набуття ним їх статусу. Щодо посилання позивача на наявність у нього Ліцензії та Сертифікату про акредитацію вказує, що однією із умов визнання навчального закладу вищим навчальним закладом є наявність у нього ліцензії на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, тобто заклад повинен мати ліцензію на провадження освітньої діяльності на будь-якому з рівнів вищої освіти, зазначених у ч. 1 ст. 5 ОСОБА_3, проте у вказаній позивачем ліцензії не вбачається інформації, яка б підтверджувала можливість КЗ «ЗОІППО» ЗОР проваджувати освітню діяльність на будь-якому із перелічених вище рівнів вищої освіти, вона в ній взагалі відсутня. Вважає, що те ж саме стосується й доданого до позову сертифікату про акредитацію, який не підтверджує акредитацію позивача як вищого навчального закладу, він лише підтверджує акредитацію напрямку (спеціальності), що не є тотожними поняттями. Посилається також на приписи Положення про акредитацію вищих навчальних закладів і спеціальностей у вищих навчальних закладах та вищих професійних училищах, затвердженим постановою КМУ від 09.08.2001 №978 та зауважує, що для здійснення акредитації вищого навчального закладу за певним рівнем вищої освіти, такий заклад повинен надати сертифікат про акредитацію напрямків підготовки (напрямів підготовки, спеціальностей). Виходячи з переліку наданих позивачем документів вбачається, що процес отримання (підтвердження) статусу вищого навчального закладу був зупинений ним ще 2 роки тому. Крім того, на думку представника відповідача, згідно із статтею 29 ОСОБА_3 України «Про освіту» законодавець виділив післядипломну освіту поза межі вищої освіти. Підтвердженням не відповідності діяльності позивача ОСОБА_3 України «Про вищу освіту» також вважає результати перевірки цього закладу Державною інспекцією навчальних закладів України, що вказані у листі від 12.03.2016 №01-21/414. Ураховуючи викладене, вважає, що з набранням чинності 06.09.2014 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту», враховуючи наявні у позивача документи, які надають йому право здійснювати освітню діяльність за певним напрямом, в тому числі і Статут, чинний на дату розгляду позову, не вбачається правових підстав вважати вказаний заклад вищим навчальним закладом, тому й призначення його керівника не повинно здійснюватись у порядку, передбаченому для керівників вищих навчальних закладів. Крім того, додатково повідомляє, що на даний час процес спірного конкурсу вже завершено та визначено переможця цього конкурсного добору та визначено переможця цього конкурсного добору. Щодо позовних вимог в частині зобовязання вчинити певні дії вважає, що організація та проведення виборів, обрання керівника комунальних закладів є дискреційні повноваження відповідача, а тому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

КЗ «ЗОІППО» ЗОР (ідентифікаційний код 02136146) є юридичною особою, яка зареєстрована 20.10.2000, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статут позивача (нова редакція 2011 року) затверджено Рішенням Запорізької обласної ради від 27.09.2011 №3, відповідно до п.1.1 якого КЗ «ЗОІППО» ЗОР відноситься до вищих навчальних закладів ІІІ-IV рівнів акредитації та входить до складу обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області.

Крім того, у позивача наявна Ліцензія Серія АЕ №636133, термін дії до 01.07.2019, та Сертифікат про акредитацію Серії НД-ІІІ №0876968, термін дії до 01.07.2020, за спеціальністю 7.01010301 «Технологічна освіта» в галузі знань 0101 Педагогічна освіта.

Листом від 28.10.2016 №1/11-19910 Міністерство освіти та науки України просило відповідача в межах компетенції вирішити питання щодо організації та проведення виборів керівника КЗ «ЗОІППО» ЗОР згідно чинного законодавства, про прийняте рішення повідомити Міністерство в установленому порядку.

10.05.2017 на офіційному веб-сайті Запорізької обласної ради опубліковано Оголошення про проведення конкурентного відбору (конкурсу) на зайняття посад керівників комунальних підприємств, установ та закладів, що є обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, відповідно до якого відповідачем оголошено конкурс на заміщення пяти вакантних посад керівників комунальних установ, закладів, що є обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, однією з яких є посада ректора КЗ «ЗОІППО» ЗОР.

Проте, вважаючи дії відповідача щодо оголошення проведення конкурсу та розміщення оголошення конкурсу на зайняття посади ректора протиправними позивач звернувся із даним позовом до суду, в якому також просить суд зобовязати відповідача вчинити дії щодо організації та проведення виборів, обрання керівника КЗ «ЗОІППО» ЗОР у відповідності, зокрема, до вимог статті 42 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту».

Із пояснень представника відповідача встановлено, що на даний час процес спірного конкурсу вже завершено та визначено переможця цього конкурсного добору, що саме представником позивача не заперечене.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Преамбулою ОСОБА_3 України № 1060-XII від 23.05.1991 «Про освіту» визначено, що освіта - основа інтелектуального, культурного, духовного, соціального, економічного розвитку суспільства і держави.

Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, розвиток її талантів, розумових і фізичних здібностей, виховання високих моральних якостей, формування громадян, здатних до свідомого суспільного вибору, збагачення на цій основі інтелектуального, творчого, культурного потенціалу народу, підвищення освітнього рівня народу, забезпечення народного господарства кваліфікованими фахівцями.

Освіта в Україні ґрунтується на засадах гуманізму, демократії, національної свідомості, взаємоповаги між націями і народами.

Згідно зі статтею 29 вказаного ОСОБА_3 структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; самоосвіту.

При цьому, у відповідності до ч. 1 та 2 ст. 47 післядипломна освіта - це спеціалізоване вдосконалення освіти та професійної підготовки особи шляхом поглиблення, розширення та оновлення її знань, умінь і навичок на основі здобутої раніше вищої освіти (спеціальності) або професійно-технічної освіти (професії) та практичного досвіду.

Післядипломна освіта включає:

спеціалізацію - профільна спеціалізована підготовка з метою набуття особою здатності виконувати окремі завдання та обов'язки, що мають особливості в межах спеціальності;

перепідготовку - професійне навчання, спрямоване на оволодіння іншою професією працівниками, які здобули первинну професійну підготовку;

підвищення кваліфікації - підвищення рівня готовності особи до виконання її професійних завдань та обов'язків або набуття особою здатності виконувати додаткові завдання та обов'язки шляхом набуття нових знань і вмінь у межах професійної діяльності або галузі знань;

стажування - набуття особою досвіду виконання завдань та обов'язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Статтею 48 ОСОБА_3 України «Про освіту» визначено, що до закладів післядипломної освіти належать: академії, інститути (центри) підвищення кваліфікації, перепідготовки, вдосконалення, навчально-курсові комбінати; підрозділи вищих навчальних закладів (філіали, факультети, відділення та інші); професійно-технічні навчальні заклади; науково-методичні центри професійно-технічної освіти; відповідні підрозділи в організаціях та на підприємствах. Заклади післядипломної освіти можуть працювати за очною, вечірньою, заочною формами навчання, мати філіали і вести науково-дослідну роботу.

Як вже зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, у КЗ «ЗОІППО» ЗОР наявна Ліцензія Серія АЕ №636133, термін дії до 01.07.2019, та Сертифікат про акредитацію Серії НД-ІІІ №0876968, термін дії до 01.07.2020, із перепідготовки спеціаліста за спеціальністю 7.01010301 «Технологічна освіта» в галузі знань 0101 Педагогічна освіта.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з вищими навчальними закладами на принципах автономії вищих навчальних закладів, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях встановлено ОСОБА_3 України «Про вищу освіту» №1556-VII від 01.07.2014 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1556-VII).

За визначенням, наведеним у п. 7 ч. 1 ст. 1 ОСОБА_3 №1556-VII, вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 5 ОСОБА_3 №1556-VII підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітньо-професійними, освітньо-науковими, науковими програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий) рівень; науковий рівень.

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою відповідної освітньої (освітньо-професійної чи освітньо-наукової) або наукової програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти:

1) молодший бакалавр;

2) бакалавр;

3) магістр;

4) доктор філософії;

5) доктор наук.

В Україні діють вищі навчальні заклади таких типів (ст. 28 ОСОБА_3 №1556-VII):

1) університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

2) академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність, повязану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

3) коледж - галузевий вищий навчальний заклад або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, повязану із здобуттям ступенів молодшого бакалавра та/або бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження. Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Відомості про коледж, який є структурним підрозділом університету, академії чи інституту, включаються до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Таким чином, лише наявність сукупності всіх складових, зазначених у вищевказаних приписах ОСОБА_3 та ліцензії на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти може характеризувати установу, як вищий навчальний заклад.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Положення про республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні та Київський і Севастопольський міські інститути післядипломної педагогічної освіти, яке затверджене наказом Міністерства освіти і науки України № 538 від 17.11.2000, зареєстрований в Міністерстві юстиції 31 липня 2001 року за №651/5842 (лист Мінюсту від 25.07.2016 №20391-0-38-16/72, керівництво інститутом здійснює ректор (директор), який призначається на посаду в порядку, установленому ОСОБА_3 України «Про освіту». Ректор (директор) інституту призначається відповідно до чинного законодавства з числа працівників освіти, які, як правило, мають науковий ступінь або вчене звання і стаж керівної та науково-методичної роботи не менше 5 років. Ректор (директор) інституту призначається Міністерством освіти Автономної Республіки Крим, відповідними обласними, міськими органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами державної виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та Міністерством освіти і науки України.

Відповідно до п. 1.7 вказаного Положення ліцензування, атестацію та акредитацію інститут проходить у встановленому чинним законодавством порядку згідно із Положенням про акредитацію вищих навчальних закладів і спеціальностей у вищих навчальних закладах та вищих професійних училищах, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 09.08.2001 №978.

Разом із цим, ч. 2 ст. 8 ОСОБА_3 № 1556-VII передбачено, що Реєстр вищих навчальних закладів містить відомості про кожен вищий навчальний заклад, видані йому ліцензії та сертифікати про акредитацію. Тобто обовязковою умовою включення навчального закладу післядипломної освіти до Реєстру вищих навчальних закладів є наявність сертифікату про акредитацію.

Стаття 42 ОСОБА_3 № 1556-VII стосується процедури обрання, призначення та звільнення керівника вищого навчального закладу.

Ураховуючи викладене, інститути післядипломної педагогічної освіти можуть бути віднесені до вищих навчальних закладів за умови провадження ними освітньої діяльності, повязаної з наданням вищої освіти на певних рівнях вищої освіти за однією чи кількома галузями знань (спеціальностями), наявності відповідних ліцензій та сертифікатів про акредитацію, а також включення їх до Реєстру вищих навчальних закладів. У разі надання освітніх послуг виключно з підвищення кваліфікації інститути післядипломної педагогічної освіти не можуть бути віднесені до вищих навчальних закладів. У такому випадку призначення керівників на посаду здійснюється відповідно до п. 4 ст. 20 ОСОБА_3 України «Про освіту», яким встановлено, що керівники навчальних закладів, що є комунальною власністю, призначаються органом виконавчої влади у сфері освіти АРК, відповідними обласними, міськими, районними органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Дана позиція також відображена у розясненні Міністерства освіти та науки України, яка розміщена на його офіційному сайті (копія додана відповідачем до матеріалів справи).

З огляду на ліцензію позивача не вбачається в ній інформації, яка б надавала право закладу проваджувати освітню діяльність на будь-якому із вищевказаних рівнів вищої освіти, згадані рівні у ній взагалі відсутні.

Стосовно сертифікату про акредитацію позивача суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Питання акредитації вищих навчальних закладів і спеціальностей у вищих навчальних закладах та вищих професійних училищах регулюються Положенням про акредитацію вищих навчальних закладів і спеціальностей у вдих навчальних закладах та вищих професійних училищах, затвердженим ;становою Кабінету ОСОБА_4 України від 09.08.2001 №978 (далі - Положення №978).

Відповідно до п.2 Положення №978 акредитація вищого навчального закладу (далі - акредитація закладу) - це державне визнання його статусу (рівня акредитації).

Акредитація напряму підготовки, спеціальності у навчальному закладі (відокремленому підрозділі навчального закладу) за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (далі - акредитація напряму підготовки, спеціальності) - це державне визнання відповідності рівня підготовки (перепідготовки) фахівців державним вимогам до напряму підготовки, спеціальності та вищого начального закладу, затвердженим МОН.

Пунктом 9 Положення №978 визначений порядок акредитації напряму підготовки, спеціальності, а п.10 порядок акредитації закладу.

При цьому, в пп. 1 п. 9 Положення №978 вказано, що навчальний заклад, який заявив про акредитацію за певним рівнем, подає до МОН, в тому числі, інформацію про серію, номер та дату видачі ліцензії на освітню діяльність та сертифікатів про акредитацію напрямів підготовки (напрямів підготовки, спеціальностей).

Тобто для здійснення акредитації вищого навчального закладу за певним рівнем вищої освіти, такий заклад повинен надати сертифікат про акредитацію напрямів підготовки (напрямів підготовки, спеціальностей).

Крім того слід зазначити, що процедура оформлення, видачі, зберігання та обліку сертифікатів про акредитацію врегульована у Порядку оформлення, видачі, зберігання та обліку сертифікатів про акредитацію, затвердженому наказом МОН України від 15.10.2001 №680 (далі - Порядок №680).

Згідно з п. 1.2 Порядку №680 сертифікат про акредитацію - це документ, який підтверджує державне визнання статусу вищого навчального закладу (рівень акредитації) або відповідності рівня підготовки (перепідготовки) фахівців з певної спеціальності (відповідного напряму) за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем державним вимогам.

В пункті 2.3 Порядку №680 зазначено, що серія сертифіката складається з трьох позицій.

Перша позиція серії визначає:

літера Р - навчальний заклад, акредитований за певним рівнем;

літера Н - навчальний заклад, акредитований за спеціальністю певного напряму.

Друга позиція серії визначає форму власності, на якій засновано навчальний заклад: літера Д - державна форма власності; літера І - інша форма власності.

Третя позиція серії через тире визначає рівень акредитації навчального закладу або освітньо-кваліфікаційний рівень підготовки (перепідготовки) за спеціальністю:

перший рівень акредитації або молодший спеціаліст - І; другий рівень акредитації або бакалавр - II; третій рівень акредитації або спеціаліст - III; четвертий рівень акредитації або магістр - IV.

З огляду на реквізити сертифікату, доданого позивачем до Адміністративного позову не вбачається в ньому даних, які б потверджували акредитацію КЗ «ЗОІППО» ЗОР за певним рівнем вищої освіти, як того вимагає Закон.

Таким чином, на сьогодні має місце ситуація, при якій Положення про республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні та Київський і Севастопольський міські інститути післядипломної педагогічної освіти, затверджене наказом Міністерства освіти і науки України від 17.11.2000 № 538, і як наслідок й Статут позивача, в частині віднесення позивача до вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації, йдуть у розріз із ОСОБА_3 України «Про вищу освіту», який має вищу юридичну силу по відношенню до них.

Крім того, зі змісту листа МОН від 22.06.2017 №1/11-6038 адресоване позивачу «Про розгляд звернення» вбачається, що з огляду на те, що вказане положення суперечить законодавству, наказом Міністерства від 05.01.2016 №2 Державній науковій установі «Інститут модернізації змісту освіти» доручено розробити проект нового Положення. при цьому, вказано, що нормами діючого Положення необхідно керуватись в частині, яка не суперечить законодавству.

З набранням чинності 06.09.2014 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту», враховуючи наявні у позивача документи, які надають йому право здійснювати освітню діяльність за певним напрямом, в тому числі і Статут, не вбачається правових підстав вважати вказаний заклад вищим навчальним закладом, а тому й призначення його керівника не повинно здійснюватися у порядку, передбаченому для керівників вищих навчальних закладів.

Враховуючи вищенаведене, оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади керівника (ректора) КЗ «ЗОІППО» ЗОР, що є обєктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, було здійснено відповідно до Порядку призначення на посаду та звільнення з посади керівників комунальних підприємств, установ та закладів, що є об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, затвердженого рішенням ЗОР від 15.12.2016 №1, а не Порядку проведення конкурсу щодо визначення претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу, що є об'єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, затвердженого рішенням ЗОР від 25.02.2016 №27, оскільки заклад не є вищим навчальним закладом в розумінні ОСОБА_3 України «Про вищу освіту», а тому у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо оголошення проведення конкурсу та розміщення оголошення конкурсу на зайняття посади ректора слід відмовити.

До того ж, судом враховано також лист Державної інспекції навчальних закладів України від 12.03.2016 №01-21/414, у якому, зокрема, зазначено, що відповідно до плану заходів державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів у І кварталі 2016 року в період з 22 до 27 лютого 2016 року було проведено планову вибіркову виїзну перевірку позивача щодо виконання навчальним закладом положень Конституції, законів України та інших нормативно-правових актів з питань освіти. У ході перевірки виявлено суттєві системні порушення у кадровому, навчально-методичному забезпеченні та організації навчального процесу. Зокрема, під час роботи комісії було перевірено дійсне виконання заходів щодо усунення недоліків, виявлених комісією ДІНЗ у лютому 2013. Встановлено, що 70% запланованих заходів не виконано. Внутрішні нормативні документи (Статут, Положення про Інститут, Положення про організацію навчального процесу, Положення про вчену раду) є неузгодженими, застарілими, регламентуються неіснуючими документами або такими, що втратили чинність, посилаються на організації та установи, які регламентовано ще в 2014 році. Встановлено невиконання плану замовлень підвищення кваліфікації практично по кожному району області. КЗ «ЗОІППО» ЗОР внесено до Державного реєстру вищих навчальних закладів України без зазначення рівня акредитації вищого навчального закладу. На момент проведення перевірки інститут як вищий навчальний заклад ІІІ рівня акредитації в Єдиній державній електронній базі з питань освіти не верифіковано тощо.

Суд також критично ставиться також на посилання представника позивача на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя та Апеляційного суду Запорізької області по справі №337/234/16 (22-ц/778/2144/16), яким, на думку позивача, встановлено, що відповідно до Статуту КЗ «ЗОІППО» ЗОР відноситься до вищих навчальних закладів ІІІ-IV рівнів акредитації, оскільки предметом дослідження у згаданій справі було правомірність винесення наказу позивача №127-к від 17.12.2015, поновлення особи на посаді старшого викладача кафедри дошкільної освіти та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.12.2015 до дня поновлення на посаді.

Щодо позовної вимоги в частині зобовязання відповідача вчинити дії щодо організації та проведення виборів, обрання керівника КЗ «ЗОІППО» ЗОР у відповідності до вимог статті 42 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту», приписів постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 05.12.2014 № 726 «Деякі питання реалізації статті 42 ОСОБА_3 України «Про вищу освіту» та Порядку проведення конкурсу щодо визначення претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу, що є об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, затвердженого рішенням обласної ради від 25.02.2016 № 27, суд додатково зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу державної влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_4 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також Постановою ВАСУ від 21.10.2010 р. № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобовязання відповідача вчинити дії щодо організації та проведення виборів керівника закладку є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому у цій частині позов не підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно із частинами першою, другою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Як встановлено частинами першою та другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність оскаржуваних дій, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак