Справа № 805/1616/17-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року справа №805/1616/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар - Челахова О.О.,

за участю представника позивача - Сидюк Г.А., довіреність № 2797/17 від 27.07.2017 року,

представника відповідача - Колеснікової О.М., довіреність № 73/10/05-14-10-13 від 05.01.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року у справі № 805/1616/17-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Завод обважнювачів» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позов до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року № , частково скасувати акт перевірки від 24 листопада 2016 року № 66/05-14-12-11-4-00136751 в частині завищення суми податкового кредиту за серпень 2016 року на 11166 грн. 80 коп. та порушення пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України за договором від 17 березня 2016 року № 31/3-16 з ТОВ «ДНЕКО».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 грудня 2016 року № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 11167 грн.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначив, що позивачем відбулося придбання товарів невідомого походження, так як не було встановлено придбання даного товару постачальником ТОВ «ДНЕКО». Просив скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року, та прийняти нове рішення яким відмовити позивачу у його позові.

Від позивача надійшло заперечення на апеляційну скаргу в якому він заперечує проти доводів скарги, вважає, що для формування податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні, проти чого заперечував представник позивача, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, пояснення сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав

Позивач, ПАТ «Завод обважнювачів» є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 00136751, перебуває на податковому обліку у Костянтинівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач, Костянтинівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є суб'єктом владних повноважень, який діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Податковим кодексом України.

17 листопада 2016 року відповідачем була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка правомірності нарахування позивачем суми бюджетного відшкодування та визначення від'ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за серпень 2016 року, на підставі якої було складено акт від 24 листопада 2016 року № 66/05-14-1-11-4-00136751 (надалі - акт перевірки).

За результатами перевірки (висновок акту стор. 13-14) відповідачем було встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме пункту 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України позивачем завищено суму податкового кредиту за серпень 2016 року на 11166 грн. 80 коп., що спричинило завищення на 11167 грн. суми від'ємного значення та порушення пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України.

За висновками акту перевірки та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 78.2 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України відповідачем було прийняте спірне податкове повідомлення-рiшення від 13 грудня 2016 року № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 11167 грн. за порушення пункту 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальність «ДНЕКО» як постачальником та позивачем як покупцем був укладений договір № 31/3-16 на товарно-матеріальні цінності, визначені у специфікації. Відповідно до умов договору постачальник зобов'язується своєчасно поставити та передати у власність товар, вказаний у специфікаціях до даного договору, а покупець оплатити та прийняти товар на умовах даного договору.

Згідно зі специфікацією до зазначеного договору від 17 березня 2016 року № 1 позивачем було придбано у Товариства з обмеженою відповідальність «ДНЕКО» товар, а саме шпала дерев'яна тип А-2 на суму 15499 грн. 80 коп., у тому числі ПДВ на суму 2583 грн. 30 коп.

Відповідно до специфікації від 25 квітня 2016 року № 2 позивачем було придбано товар, а саме шпала дерев'яна на суму 34000 грн., у тому числі ПДВ на суму 5666 грн. 67 коп.

Відповідно до специфікації № 3 придбано товару на суму 67000 грн. 80 коп., у тому числі ПДВ на суму 11166 грн. 80 коп.

На виконання умов договору позивачем була отримана видаткова накладна від 29 серпня 2016 року на суму 67000 грн. 80 коп., у тому числі ПДВ на суму 11166 грн. 80 коп.

Факт реального виконання умов договору також підтверджується рахунком-фактурою від 19 серпня 2016 року № ДН-0000092, прибутковим ордером на товари від 29 серпня 2016 року № 843, товарно-транспортною накладною від 29 серпня 2016 року № 2908.

Розрахунок за отримані послуги було здійснено в безготівковій форми, що платіжними дорученнями від 29 серпня 2016 року № 487 на суму 33500 грн., від 28 серпня 2016 року № 752 на суму 33500 грн. 40 коп.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зміст укладеної угоди узгоджується з видами господарської діяльності, які веде позивач, використання товару у власній господарській діяльності підтверджується також накладними на переміщення, звітами про рух товарно-матеріальних цінностей, актами на списання товарно-матеріальних цінностей, звітами про використання матеріалів, копії яких долучені до матеріалів справи.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (надалі - Закон № 996) визначені правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Відповідно до статті 1 Закону № 996 господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Виходячи з аналізу вказаних норм, колегія суддів зазначає, що для формування податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, тобто підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що долучені до матеріалів справи податкові накладні підтверджують право позивача та правильність формування ним податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків відповідача щодо відсутності реального характеру господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «ДНЕКО» стали, зокрема, запит Костянтинівської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області до ДПІ в Амур-Нижньодніпропетровському районі м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року № 1165/7/05-14-12-13-3 на проведення зустрічної звірки ТОВ «ДНЕКО», відповідь на який так і не отримана податковим органом, а також інформаційна картка платника податків - ТОВ «ДНЕКО», аналіз придбаного товару по ТОВ «ДНЕКО» за серпень 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що податковими органами взагалі не перевірялися первинні документи контрагента позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності спірних господарських операцій, висновки відповідача здійснені на підставі припущень, допущених при аналізі даних з інформаційних баз за лише один податковий період.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин, доки це не спростовано у порядку, встановленому ПК України.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-ІV, в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

А частина 3 цієї статті визначає, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Отже, належними та допустимими доказами відсутності платника податків за його місцезнаходженням в розумінні статті 70 КАС України у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На момент здійснення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований у якості платника податку на додану вартість, а також знаходився в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Доказів відсутності факту декларування податкових зобов'язань ТОВ «ДНЕКО» по взаємовідносинам з позивачем відповідач суду не надав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Доказів чи доводів того, що позивачем укладені угоди, які суперечать діючому законодавству, відповідачем не наведено.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету.

Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Тобто, платник податку на додану вартість (покупець товару), не має обовязку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо, і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь - кого з контрагентів.

Висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами.

Стосовно посилання апелянта на відсутність сертифікатів якості, походження, технічних паспортів, колегія суддів зазначає, що дані документи ніяким чином не впливають на формування платником податку податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України, та не свідчать про відсутність реального характеру господарських операцій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що контролюючий орган не мав підстав на скасування ПДВ за серпень 2015 року на суму 11166,80грн.

Висновки інспекції у акті перевірки від 24.11.2016 року є безпідставними та помилковими, що в свою визначає неправомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення Костянтинівською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області № від 13.12.2016 року.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року у справі №805/1616/17-а - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року у справі №805/1616/17-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 серпня 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний у нарадчій кімнаті 16 серпня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова