Справа № 822/1874/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1874/17

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

21 серпня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Гіюк Д.М.,

представника відповідача - ОСОБА_2, представник на підставі довіреності

представника третьої особи - ОСОБА_3, представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я Агро-М" на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми "Перлина Поділля" до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я Агро-М" про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича агрофірма "Перлина Поділля" звернулось до суду із позовом до Міністерства юстиції України про визнання недійсними та скасування наказів про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

07 липня 2017 року позивачем подано клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року задоволено клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, забезпечено адміністративний позов шляхом заборони Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, іншим суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонено вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об'єктів нерухомого майна на спірні земельні ділянки зазначених в даній ухвалі.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я Агро-М", як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки рішення у вказаній справі може вплинути на права, свободи, інтереси чи обов'язки субєкта господарювання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням третя особа, подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просила скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання про забезпечення позову. В апеляційній скарзі апелянт вказав, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не залучено ТОВ Білогіря Агро-М до участі у справі проте оскаржуваною ухвалою вирішено питання, що стосується прав та обовязків апелянта. Також зазначено, що встановлення судом фактичної заборони виконання оскаржуваних рішень субєкта владних повноважень є прийняттям судового рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. До того ж апелянт вказав, що судом забезпечено позов шляхом заборони субєктам державної реєстрації проводити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок, реєстрація прав щодо яких взагалі не була предметом оскарження в Міністерстві юстиції України, та, відповідно, правомірність дій останнього не є предметом розгляду даної справи.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити

Представник відповідача також підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, повноважного представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони усім субєктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі повязані з державною реєстрацією (перереєстрацією) права власності, щодо спірного нерухомого майна до набрання законної сили рішення в даній адміністративній справі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з обґрунтуванням ухвали суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Так, відповідно до частини 1 статті 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

В силу ч. 3 ст. 117 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Також вказано, що застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з ними.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу зазначив, що правомірність проведення реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, а накази про скасування реєстрації спірного майна, у разі задоволення позовних вимог, призведе до порушення майнових прав позивача та може не лише ускладнити, але й унеможливити виконання ймовірного судового рішення та вплинути на майнові інтереси інших осіб у разі переходу права власності на спірне майно. Отже, у випадку вчинення дій щодо реєстрації, перереєстрації права власності на нерухоме майно позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді клопотання про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті, тому у разі задоволення зазначеного клопотання шляхом заборони Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, іншим суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, та заборони вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо наступних об'єктів нерухомого майна на земельні ділянки, судом фактично вирішено спір по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Щодо мотивів позивача відносно недійсності наказів відповідача про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, то подання самого адміністративного позову, предметом якого є визнання недійсними та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, не може слугувати беззаперечним доказом того, що таке рішення або дії є очевидно протиправними. Відповідність оскаржуваних рішень критеріям правомірності, підлягає дослідженню при судовому розгляді, а не при вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову.

Крім того, оскаржуваною ухвалою про забезпечення позову є заборона Міністерству юстиції України, іншим суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, здійснювати будь-які заходи щодо проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, та вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо наступних об'єктів нерухомого майна на земельні ділянки.

Однак колегія суддів зазначає, що предметом даного позову є оскарження рішень Міністерства юстиції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача в частині заборони вчиняти іншим суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам певних дій, оскільки вони не є відповідачами у справі.

До того ж як встановлено з відокремлених матеріалів позивачем як доказову базу додано лише копії скарг, оскаржуваних наказів та копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, ніяких доказів щодо належності спірних земельних ділянок позивачу до матеріалів справи, зокрема договори оренди тощо, матеріали справи не містять.

Таким чином, проаналізувавши подане позивачем клопотання про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи позивача є такими, що не підтверджуються існуванням обставин, передбачених частиною 1 статті 117 КАС України, за яких може бути застосовано забезпечення позову, оскільки, позивачем у клопотанні про забезпечення позову не наведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також не зазначено підстав для висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача. Посилання на ймовірні дії відповідача не підтверджені фактичними обставинами справи.

Також заявником не доведено той факт, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів по забезпеченню позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, та не надано жодного доказу на доведення таких обставин та підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що як наголошувалось апелянтом у скарзі, суд першої інстанції забезпечив позов шляхом заборони субєктам державної реєстрації проводити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок, реєстрація прав щодо яких взагалі не є предметом оскарження, зокрема, які зазначені в наказі Міністерства юстиції України №2052/5 від 30.06.2017 року (який надано третьою особою), та, відповідно, правомірність прийняття останнього не є предметом розгляду даної справи.

Оцінюючи в сукупності наведене, приймаючи до уваги характер розглядуваного спору, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано застосовані заходи забезпечення позову, які передбачені ст.117 КАС України та підстав для застосування таких немає.

А тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 199, п. 3 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції вирішив її скасувати, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 117, 118, 160, 167, 195, 196, 199, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я Агро-М" задовольнити.

2. Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми "Перлина Поділля" до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я Агро-М" про визнання протиправними та скасування наказів - скасувати.

3. В задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України (ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому розгляду справи).

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 серпня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5