Справа № 810/4220/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4220/16 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СлаВа» до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 грудня 2016 року № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Києво-Святошинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при проведенні перевірки безпідставно застосовані положення п. 102.5 ст. 102 ПК України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, старшим державним інспектором відділу податків та зборів з юридичних осіб Васильківського відділення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області Музичук В.І. проведено камеральну перевірку ТОВ «СлаВа» податкової звітності з податку на додану вартість за вересень 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 23 листопада 2016 року № 372/10-13-10-07-13-26/31292488.

Перевіркою встановлено завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 21) по декларації на додану вартість за вересень 2016 року на суму 80 333 грн. (за період виникнення червень 2013 року - 28 242 грн., серпень 2013 року - 52 091 грн.).

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 05 грудня 2016 року № , в якому зазначено порушення п. 5 ст. 102 ПК України та зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 80 333 грн.

Вважаючи, що зазначене рішення прийняте з порушенням положень податкового законодавства та підлягає скасуванню в судовому порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. пп. 16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування (п. 102.5 ст. 102 ПК України).

Пунктами 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 ст. 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього кодексу), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що під час перевірки відповідачем виявлено та зафіксовано у акті перевірки порушення позивачем п. 102.5 ст. 102, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 ПК України, а саме: позивачем завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по декларації на додану вартість за вересень 2016 року на суму 80 333 грн.

Отже, фактичною підставою для зменшення позивачу суми, що підлягала зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, став висновок відповідача, що в термін 1095 днів, визначений п. 102.5 ПК України, позивачем не подано заяву на повернення надміру сплачених податків або на їх відшкодування з бюджету.

Відповідно до п.п. 14.1.115 ПК України надміру сплачені грошову зобов'язання (переплата) це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Тобто, переплата з податку на додану вартість існуватиме тільки у випадку, коли платник податку сплатив до бюджету податкове зобов'язання вище за розмір узгодженого.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що позивачем не було надміру сплачено податку на додану вартість у 2013 році, а тому і відповідної заяви позивачем до податкового органу не подавалося.

При цьому, як слідує з додатку № 2 до податкової декларації з податку на додану вартість, позивачем зазначено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21), а не залишок суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість.

З огляду на зазначені вище обставини, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем при проведенні перевірки безпідставно застосовані положення п. 102.5 ст. 102 ПК України, які визначають строки давності на подання заяви про бюджетне відшкодування, оскільки застосування цієї норми права можливо у тому випадку, коли платник податків має намір відшкодувати податок на додану вартість із бюджету, прийняв рішення про таке відшкодування та звернувся до податкового органу із заявою в установленому Кодексом порядку. Між тим, позивач не заявляв свого наміру на відшкодування цього податку із бюджету, відповідного рішення не приймав та не звертався до відповідача із такою заявою.

Відтак, оскаржуване рішення податкового органу є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлено 22 серпня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Ганечко О.М.