Справа № 548/5/13-ц
Суддя: Коновод О. В.
Дата ухвалення: 2013-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 548/5/13- ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2013 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Коновод О.В.,

за участю секретаря - Вовк М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Хорол справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Хорольському районі Полтавської області про визнання дій неправомірними, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Хорольському районі Полтавської області про визнання дій неправомірними, вказавши, що він, ОСОБА_1, знаходиться на обліку в УПФУ в Хорольському районі та отримує пенсію по 2 групі інвалідності від загального захворювання в розмірі пенсії за віком.

В грудні місяці 2012 року заявник отримав пенсійні виплати в сумі 2010,95 грн. Постільки дана сума є значно меншою за розмір пенсії, який встановлено йому до виплати, він звернувся до УПФУ з письмовою заявою про надання в письмовій формі ґрунтовних роз'яснень щодо причин зменшення та виплати нарахованої пенсії.

17.01.2013 р. за № 45/1-02 УПФУ надало заявнику відповідь, з якої він дізнався, що ще 22.08.2012 р. було проведено перевірку достовірності довідки на заробітну плату за період роботи з 01.01.1994 р. по 31.07.1997 р. виданої на його ім'я 10.06.2011 р. за № 16-11-5-25/4372 контрольно-ревізійним управлінням в Полтавській області.

В ході перевірки було встановлено розбіжність в сумі заробітку за липень 1997 р. на суму 156,62 грн. В зв'язку з цим виникла переплата пенсії, що склала 299,36 грн. У листопаді 2012 р. УПФУ було прийнято рішення про утримання з пенсії ОСОБА_1 переплати надміру виплачених коштів по 20% щомісячно до повного погашення.

Відповідно до зазначеного заявник вважає, що відповідачем неправомірно було прийнято рішення щодо примусового утримання 20 процентів з його пенсії, як над міру виплачених, та грубо порушено права, що виявилося в наступному:

Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-ГУ визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, Перерахунку і виплати пенсій.

Так, відповідно до статті 50 Закону передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.03 № 6-4 затверджено Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення.

Так, відповідно до пункту 3 Порядку, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України Про пенсійне забезпечення у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо. Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії

Разом з тим відповідно до ст. 1215 ЦК України слідує, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, зі змісту зазначених вище положень законодавчих актів вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за умов зловживання з боку пенсіонера.

До того ж, ч.2 ст. 101 ЗУ Про пенсійне забезпечення визначено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Своїм листом УПФУ не заперечує, що виплата заявнику пенсії здійснювалася на підставі тих даних які було надано до УПФУ роботодавцем, з яким ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах до виходу на пенсію. Зловживань з його боку УПФУ не встановлює. Таким чином правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата пенсії, а також сумлінність поведінки заявника презумуються, у зв'язку з чим він є добросовісним набувачем переплачених коштів, а тому вони не підлягають поверненню.

Що стосується дій УПФУ по самостійному відрахуванню з пенсії. У ст.50 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування законодавець прямо наголошує, що Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Загальний порядок виконання судових рішень та інших виконавчих документів, про які йде мова у даній правовій нормі, встановлений Законом України Про виконавче провадження і здійснюється виключно на підставі мотивованих постанов державних виконавців. Відповідно до норм Закону України Про виконавче провадження примусовому виконанню підлягають лише виконавчі документи, визначені законом.

Таким чином, оскільки рішення УПФУ № 344 від 08.10.2012 р. не є виконавчим документом, УПФУ не має права самостійно утримувати кошти з пенсії ОСОБА_2 без проходження законодавчо встановленої процедури.

Крім цього, згідно ч.2 ст.. 64 ЗУ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на виконавчу дирекцію пенсійного фонду та її територіальні органи покладено зобов'язання, зокрема: п. 9 - здійснювати відповідно до закону контроль за достовірністю поданих страхувальниками і застрахованими особами відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку; п.11 - письмово інформувати застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, про призначення або відмову в призначенні пенсії, її розмір, порядок виплати, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду.

В супереч зазначеному - до цього часу заявнику не було повідомлено у встановленом законом порядку про рішенням УПФУ та порядок його оскарження, про його існування він дізнався лише після свого звернення та отримання на нього відповіді.

Також, як видно із листа УПФУ, перерахунок пенсії було здійснено з 22.07.2011 р (з дня, коли заявника було переведено на пенсію по інвалідності). Тобто, з цього дня у УПФУ виникло право на перевірку достовірності наданої довідки по заробітній платі та захист свого права.

Стаття 99 КАС України визначає для суб'єкта владних повноважень шестимісячний строк звернення в адмінсуд. Відлік цього строку починається з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Але УПФУ не скористався цим правом. Які обставини йому перешкодили звернутись до суду за захистом своїх прав в межах встановленого строку - невідомо.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, хоча вчасно і належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, але надав суду заяву в якій адміністративний позов підтримав, просив провести розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник Управління пенсійного фонду України в Полтавській області не зявився, хоча вчасно і належним чином були повідомлені про час та дату розгляду справи, але надали заперечення на позовну заяву про визнання дій неправомірними в якому вказали, що на даний час пенсійне забезпечення позивача здійснюється за нормами Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, згідно з яким Позивач отримує пенсію по 2 групі інвалідності від загального захворювання в розмірі пенсії за віком.

Розглянувши подані документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_3 є особою пенсійного віку, який є інвалідом 2-ї групи загального захворювання та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Хорольському районі Полтавської області та отримує пенсію відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

При обчисленні розміру пенсії позивачу було взято страховий стаж тривалістю 39 років 9 місяців 28 днів, заробітну плату за період з 01.07.1992 року по 31.07.1997 року. Також в розрахунок пенсії було було взято до уваги довідку про заробітну плату від 10.06.2011 року №16-11-5-25/4372, що видана

КРУ в Полтавській області за період з 01.01.1994 року по 31.07.1997 року.

Надалі виявилося, що вказана довідка КРУ в Полтавській області виявилася недостовірною, про що було складено акт управлянням пенсійного фонду Октябського району м. Полтава від 22.08.2012 року 582 Про перевірку довідки про заробітну плату, видану Контрольно-ревізійним відділом в Полтавській області, де зазначено, що в дану довідку помилково включено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 156,62 грн.

08.10.2012 року відповідачем прийнято рішення №344/02-30 про утримання сум пенсій, надміру виплачених пенсіонеру з утриманням переплати в розмірі 20 % з пенсії пенсіонера до повного погашення, згідно ст. 50 п.3 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Суд вважає вказане рішення № 344/02-30 відповідача протиправним, таким що не ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування довідки про заробітну плату видаються підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Згідно п. 1 ст. 50 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Таким чином, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Згідно ст.101 Закону України Про пенсійне забезпечення, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Проте судом встановлено, що відповідач з часу перерахунку пенсії позивачу жодного разу не витребував з підприємства, де працював позивач документи щодо обґрунтованості наданої їй цим підприємством довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії.

Відповідно до приписів ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі щодо відшкодування збитків, є зобов'язання, яке виникає з угод або внаслідок заподіяної шкоди.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 4) вина. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, саме відповідач повинен був довести факт протиправної поведінки позивача, настання шкоди ( її розмір) та причинний зв'язок між ними.

Крім того, Цивільний кодекс України передбачає ще один випадок сплати надмірно отриманої пенсії пенсіонером самим пенсіонером при відсутності його вини, а саме при наявності рахункової помилки юридичної особи, яка виплачувала пенсію, тобто УПФ. Проте УПФ при нарахуванні пенсії помилок не допускало. Суд вважає, що згідно норм ЦК України надмірно сплачена пенсія позивачки має статус набутого майна без достатньої правової підстави. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата, пенсії, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 14 вищевказаного Закону страхувальниками відповідно до цього Закону є:

- роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства

України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання,об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону;

- підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, -для осіб, зазначених у пунктах 7-9, 12-14, 17 і 18 статті 11 цього Закону.

Так, на виконання вимог вищевказаних норм 08.10.2012 року управлінням ПФУ в Хорольському районі було прийняте рішення про утримання з Позивача переплати пенсії у розмірі 20 % у зв'язку з видачею Контрольно-ревізійним управлінням недостовірної довідки про заробітну плату Позивача.

Згідно ст. 50 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваннясуми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зі змісту вище викладеної статті випливає, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваннядовідки про заробітну плату видаються підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

З пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії№ 865 від 31.05.2000 року вбачається, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам визначається на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи з сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Пунктом 5 цієї ж Постанови Уряду передбачено, що перерахунок пенсії проводиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

Відповідно до приписів ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі щодо відшкодування збитків, є зобов'язання, яке виникає з угод або внаслідок заподіяної шкоди.

У ст. 1166 Цивільного кодексу України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, аа саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 4) вина. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, саме відповідач повинен був довести факт протиправної поведінки позивача, настання шкоди (її розмір) та причинний зв'язок між ними.

Отже, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд враховує, що відповідачем не надано доказів про вчинення саме ОСОБА_1 зловживань (недобросовісності), що призвели до безпідставної виплати йому сум пенсії, виплачених надміру, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, із зобов'язанням виплатити позивачу суму коштів, утриманих з її пенсії.

Суд вважає, що доводи викладені в запереченні Управління пенсійного фонду України в Полтавській області не дають достатніх підстав для відмови у задоволенні даного адміністративного позову.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 7-9, 11, 71, 158, 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Хорольському районі Полтавської області про визнання дій неправомірними, - задовольнити повністю.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Хорольському районі Полтавської області, які полягають у примусовому утриманні 20 процентів нарахованої пенсії з пенсії ОСОБА_1 до повного погашення переплаченої пенсії в розмірі 299,36 грн., як над міру виплаченої ОСОБА_1 не правомірними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Хорольському районі Полтавської області повернути ОСОБА_3 раніше утримані мкошти в якості переплати в сумі 299,36 грн.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Хорольський районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Г о л о в у ю ч и й: