Справа № 826/20280/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ігро-Ленд» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Ігро-Ленд» (далі по тексту – позивач або ТОВ «Ігро-Ленд», товариство) з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту – відповідач або ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві форми «Ш» від 05.07.2016 року за №12921206, яким ТОВ «Ігро-Ленд» визначено суму штрафу за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, у розмірі 62 353,95 грн.;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві форми «III» від 05.07.2016 року за №12931206, яким ТОВ «Ігро-Ленд» визначено суму штрафу за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2014 рік у розмірі 1 818,86 грн.

У призначеному судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, і подав 03.03.2017 року через канцелярію суду заперечення проти позову з доданими до нього копіями матеріалів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача 30.05.2017 року в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Згідно даних розрахунків штрафних санкцій перевіркою, що наведені у тексті акта камеральної перевірки, такою перевіркою охоплено періоди з 12.03.2015 року по 27.03.2015 року та з 12.03.2014 року по 01.08.2014 року.

05.07.2016 року на підставі вказаного акта перевірки відповідач прийняв оспорювані податкові повідомлення-рішення форми «Ш»:

- №12931206, яким на підставі абз. 2 ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов’язання у розмірі 18 188,60 грн. по податку на прибуток приватних підприємств всього на 16 календарних днів, нарахував товариству штраф у сумі 1 818,86 грн. (що, складає 10% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов’язання);

- №12921206, яким на підставі абз. 2 ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов’язання у розмірі 311 769,75 грн. по податку на прибуток приватних підприємств всього на 143 календарні дні, нарахував товариству штраф у сумі 62 353,95 грн. (що, складає 20% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов’язання).

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення від 05.07.2016 протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

За приписами норм ч. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) платник податків зобов'язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

В розумінні норми ст. 36 цього Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов’язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов’язання та/або пені вважається узгодженою.

Також пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, відповідно до норм цього ж пункту ст. 57 ПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв'язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 року №5083-VI (що набрав чинності з 12.08.2012 року), платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) мали щомісяця сплачувати авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому визначено граничний строк подачі річної податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік, до місяця подання податкової декларації за поточний звітний (податковий) рік.

Абзацом 2 п. 2 підрозд. 4 розд. ХХ «Перехідні положення» цього ж Кодексу встановлено, що платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов’язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов’язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

В силу пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов’язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 87.1 ст. 87 ПК України (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою від 27.05.2016 про перезарахування коштів) джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Відповідно до пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України (в редакції чинній до 1 січня 2017 року) платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

В розумінні пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу «надміру сплачені грошові зобов'язання» - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Таким чином, з контексту наведеного визначення слідує, що якщо до бюджету зараховано за певний період більше ніж узгоджено сум податку, то таке перевищення слід вважати надмірною сплатою грошових зобов’язань. Сплата поточних та/або майбутніх грошових зобов?язань платника податків може бути здійснено за рахунок надміру сплачених сум грошових зобов?язань з інших платежів.

Відповідно до п. 20.1.19 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 ПК України).

Зокрема, згідно з абз. 2 п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу: у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання; у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання.

При цьому, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків мають відповідати строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу (п. 114.1 ст. 114 ПК України).

Дослідивши наявні матеріали справи суд встановив наступне.

10.09.2013 року позивачем було перераховано згідно платіжного доручення № 2830 зі свого рахунку в установі банку до державного бюджету авансовий внесок з податку на прибуток у загальному розмірі 624 641 грн.

У відповідності до п. 49.18 ст. 49 ПК України 28.02.2014 року ТОВ «Ігро-Ленд» була подана річна податкова декларація з податку на прибуток за 2013 рік, в якій позивачем була визначена сума податку на прибуток до сплати у розмірі 475 355 грн.

З урахуванням часткової сплати задекларованої суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за 2013 рік, позивач у березні та квітні 2014 року звертався до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області із заявами про зарахування надміру сплачених грошових зобов'язань, перерахованих в рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток у вересні 2013 року (в частині суми 311 774,79 грн.) в рахунок оплати податку на прибуток підприємства, визначеного у декларації з цього податку за 2013 рік.

Однак, податковий орган відмовив у такому зарахуванні, про що свідчить лист ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 04.04.2014 року №3477/10-13-20-02-32.

Згодом ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області було винесено податкову вимогу №1066-25 від 24.04.2014 року, відповідно до якої, станом на 23.04.2014 року у ТОВ «Ігро-Ленд» виник податковий борг у зв'язку з не оплатою податку на прибуток в сумі 311 769,73 грн.

Не погоджуючись із правомірністю дій ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській щодо розгляду його заяви про зарахування надміру перерахованих коштів в рахунок сплати податку на прибуток та вищевказаною податковою вимогою, ТОВ «Ігро-Ленд» звернулося до Київського окружного адміністративного суду.

Наведені обставини були встановлені та перевірені Київським окружним адміністративним судом в ході розгляду адміністративної справи №810/3266/14 за позовом ТОВ «Ігро-Ленд» до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та визнання протиправною та скасування податкової вимоги №1066-25 від 24.04.2014 року.

Зокрема, у своїй постанові від 26.06.2014 року Київський окружний адміністративний суд дійшов висновків про те, що сплачена ТОВ «Ігро-Ленд» сума у розмірі 311 774,79 грн. є надміру сплаченим грошовим зобов’язанням, оскільки сплачена понад зазначену в податковій декларації суму авансового внеску. За результатами отримання заяви товариства від 06.03.2014 року відповідач в силу вимог норм ст. 43 Податкового кодексу України повинен був вжити заходи щодо підготування відповідного висновку та спрямування надміру сплачених позивачем коштів у сплату грошового зобов'язання останнього з податку на прибуток. Проте, відповідач вимог законодавства не дотримався, фактично відмовивши позивачу. У результаті чого, за обліковими даними останнього утворився податковий борг та відповідачем було винесено спірну податкову вимогу. З огляду на те, що за правилами п. 43.5 ст. 43 Податкового кодексу України, саме контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету, відповідач неправомірно виніс податковому вимогу № 1066-25 від 24.04.2014 року на підставі ст. 59 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У свою чергу, за правилами ч. 3, 5 ст. 254 КАС України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до наявної у матеріалах копії супровідного листа Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2014 року №810/3266/14, копії ухвали суду від 28.10.2014 року були направлені сторонам 03.11.2014 року. Таким чином, наразі ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 року та відповідно постанова Київський окружний адміністративний суд від 26.06.2014 року по справі №810/3266/14 набрали законної сили.

Враховуючи те, що обставини допущення контролюючим органом протиправної бездіяльності в частині зарахування надміру сплачених позивачем коштів в сумі 311 774,79 грн. в рахунок оплати податку на прибуток підприємства за 2013 рік на підставі заяви позивача від 06 березня 2014 року, що зумовило утворення в обліковій картці платника податку (ТОВ «Ігро-Ленд») суми податкового боргу в розмірі 311 769,73 грн. були встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 року у справі №810/3266/14, яка відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України, набрала законної сили, то такі обставини повторному доведенню в межах цього спору не підлягають.

Також, у матеріали справи наявний лист відповідача від 05.08.2014 року №8353/10/10-13-25-00-20, в якому останній зазначає, що станом на 05.08.2014 року, згідно картки особового рахунку позивача, за ним рахується податкова заборгованість з податку на прибуток.

Разом з тим, лише у серпні 2014 року ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області повідомила позивача своїм листом від 07.08.2014 року №8401/10/10/-13-20-02-32 про те, що його висновок №275 від 31.07.2014 року на перерахування коштів у сумі 311 774,79 грн. прийнято казначейським органом. Відповідно за даними інтегрованої картки сума 01.08.2014 року сума коштів 311 769,75 грн. була зарахована в рахунок сплати податку на прибуток за 2013 рік.

03.03.2015 року в інтегрованій картці платника податку проведено сплату ТОВ «Ігро-Ленд» коштів у розмірі 145 366 грн. згідно платіжного доручення від 03.03 .2015 року №11, за рахунок яких погашено суму недоїмки (непогашеної пені) у розмірі 18 188,63 грн., а решту – перенесено до рядку переплати.

11.03.2015 року в інтегрованій картці платника податку проведено нарахування суми грошового зобов'язання у розмір 145 336 грн. з граничним терміном сплати 11.03.2015 року, яка частково (в сумі 127 147,37 грн.) погашена в той же день за рахунок наявної переплати, та в частині суми 18 188,63 грн. – 27.03.2015 року за рахунок сплачених коштів згідно з платіжним дорученням від 27.03.2015 року №147. Копія витягу інтегрованої картки платника податку на прибуток за 2015 рік наявна у матеріалах справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали суд приходить до висновку про виконання позивачем свого обов’язку по сплаті податку на прибуток за 2013 та 2014 рік у межах встановленого ПК України строку, шляхом самостійної сплати коштів через банківську установу та за рахунок надміру сплачених сум з авансових внесків податку на прибуток (на підставі відповідної заяви платника від 06.03.2014 року) до відповідного бюджету.

При цьому, формування в інтегрованій картці платника податку на прибуток (позивача) сум заборгованості у розмірах 311 769,73 грн. та 18 188,63 грн. (сума пені, нарахована в порядку ст. 129 ПК України на суму податкового боргу 311 769,73 грн.) зумовлено саме обставиною не виконання ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області вимог ст. 43 ПК України, що полягає у несвоєчасному зарахуванні надміру сплачених позивачем коштів в сумі 311 774,79 грн. в рахунок оплати податку на прибуток підприємства за 2013 рік на підставі заяви позивача від 06.03.2014 року.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб’єкт владних повноважень, всупереч вимог ст. ст. 69, 70, ч. 2 ст. 71 КАС України, наведені обставини належними документальними доказами не спростував.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про те, що висновки акта камеральної перевірки про порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 ПК України не підтверджуються наявними матеріалами справи. Відповідно оскільки суд встановив, а відповідач не спростував, відсутність з боку позивача порушень строків сплати задекларованих сум податку на прибуток за 2013 і 2014 роки, то суд не вбачає підстав для визнання спірних податкових повідомлень-рішень від 05.07.2016 року за №12921206 та №12931206 протиправними та їх скасування.

Надаючи окремо оцінку посиланням позивача на порушення відповідачем порядку проведення камеральної перевірки суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі по тексту – ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно визначення, наведеного у пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Порядок проведення камеральних перевірок врегульований статтею 76 ПК України. А саме така перевірка проводиться посадовими особами податкового органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення перевірки не обов’язкова.

Згідно з пунктом 76.2 цієї ж статті порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.2 ст. 86 ПК України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами податкового органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

При цьому, акт про результати камеральної перевірки може стати підставою для донарахування податкових зобов'язань, про що платнику повідомляють податковим повідомленням - рішенням. Повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його замісником) протягом 10 робочих днів, наступних за днем вручення платнику податків акта перевірки (п. 86.8 ст. 86 ПК України).

З аналізу вищенаведених норм ст. 75 і 76 ПК України вбачається, що предметом камеральної перевірки може бути лише податкова звітність, тобто правильність відомостей, зазначених у відповідній податковій звітності.

Також, питання проведення камеральних перевірок врегульовано Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, затвердженими наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 року № 165 (далі по тексту - Методичні рекомендації).

Зокрема, відповідно до п.п. 2.5.1 п. 2.1 Методичних рекомендацій після закінчення строку, наданого платнику податків в інформаційному (електронному) повідомленні для самостійного виправлення помилок, проводиться камеральна (електронна) перевірка, за наслідками якої складається (формується): у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності - Акт про результати камеральної перевірки.

Дослідивши зміст акта від 05.07.2016 року №13831206 суд встановив, що предметом вказаної перевірки були виключно питання своєчасності сплати товариством грошових зобов’язань по податку на прибуток, задекларованих у податкових деклараціях за 2013 та 2014 роки, а не правильності заповнення таких декларацій.

Таким чином, з тексту акта перевірки від 05.07.2016 року видно, що предметом перевірки була своєчасність сплати грошових зобов'язань по податку на прибуток. Між тим, відповідно до норм ст. 75 ПК України вказані питання є предметом саме документальної перевірки. Підстави та порядок проведення документальної перевірки передбачені ст.ст. 75 78 і 79 ПК України.

Отже, відповідач, провівши фактично документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, без дотримання наведених вище норм ПК України, оформив її результати як за наслідками камеральної перевірки. Крім того, порушивши порядок проведення камеральних перевірок, відповідач не дотримався вимог Методичних рекомендацій в частині питань, які можуть бути предметом камеральної перевірки, та склав акт, який теж не відповідає вимогам, вказаним у Методичних рекомендаціях.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми матеріального права суд вважає дії відповідача по проведенню перевірки позивача, результати якої оформлені актом від 05.07.2016 року №13831206, протиправними. Як наслідок результати такої протиправно проведеної перевірки, - винесені податкові повідомлення-рішення також є незаконними.

Підпунктами 60.1.2 та 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо: контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Податкові повідомлення-рішення згідно з пунктами 4 - 6 цього розділу складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення. При цьому, у разі отримання вищезазначених рішень структурним підрозділом, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції контролюючого органу, або відповідальною особою, визначеною керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечується надання такого рішення структурному підрозділу, яким складалось попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 1 робочого дня, що настає за днем його отримання (п. 7 розд. ІІ Порядку).

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Ігро-Ленд» є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Частиною 3 ст. 94 КАС України визначено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Ігро-Ленд» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 05.07.2016 року за №12921206 та №12931206.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ігро-Ленд» (код ЄДРПОУ 35599985) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 756 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ 39669867).

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185 – 187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов