Справа № 813/4668/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року № 813/4668/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Магиревич Ю.Д.,

представник позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Тістечко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

29 грудня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, позивач) до Львівської митниці ДФС (надалі - відповідач), у якому просить:

-стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та вимушеного прогулу у сумі 107 821 (сто сім тисяч вісімсот двадцять одна) грн. 20 коп.

Ухвалою судді від 30.12.2016 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

Зокрема, ухвалою судді від 04.08.2017 року справу прийнято до провадження суддею Сакалошем В.М.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року у справі 2а-8798/10/1370 позов ОСОБА_3 (далі Позивач) задоволено в повному обсязі та ухвалено: визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 21 серпня 2010 року №1595-к в частині звільнення ОСОБА_3 з займаної посади; поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу митного оформлення №1 Львівської митниці; стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39 014 (тридцять дев'ять тисяч чотирнадцять) грн. 25 коп. В частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу митного оформлення №1 Львівської митниці та виплати заробітної плати у межах суми за один місяць суд допустив негайне виконання постанови. 12.06.2012 року Державною митною службою України видано наказ №1228-к про поновлення ОСОБА_3 на посаді. 07.02.2013 року наказом Львівської митниці №255-к ОСОБА_3 було оголошено наказ Державної митної служби України від 12.06.2012 року №1228-к; тим же наказом позивача зобов'язано приступити до виконання обов'язків за посадою начальника відділу митного оформлення №1 Львівської митниці. Пунктом 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. Таким чином, виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень. Такого застосування норм матеріального права дотримується і Верховний суд України в своїй постанові від 23.06.2015 року у справі 2а-3138/10/0370. Таким чином, ОСОБА_3 має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. Отже, оплаті позивачу підлягає середній заробіток за період з 14 квітня 2011 року по 12 червня 2012 року, протягом якого відповідачем не було виконано постанову Львівського окружного адміністративного суду, а також період з 12 червня 2012 року по 07 лютого 2013 року, протягом якого ОСОБА_3 фактично перебував у трудових відносинах з відповідачем, про що свідчить виплата йому за цей період компенсації за невикористані відпустки. Разом з тим, якщо вважати, що днем поновлення позивача на роботі є 07 лютого 2013 року, то середній заробіток за час затримки виконання постанови слід обраховувати з 11.04.2011 року по 07.02.2013 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів, наведених в письмовому запереченнях на позовну заяву. Заперечення мотивоване тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2011 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.04.2015 року, адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної митної служби України, Львівської митниці про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу задоволено в повному обсязі, визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України №1495-к від 21.08.2010 року в частині звільнення ОСОБА_3 з займаної посади, поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу митного оформлення №1 Львівської митниці та стягнено з Львівської митниці на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 39014 грн. 25 коп., рішення в частині поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання. 29.11.2011 року позивач отримав виконавчі листи №2а-9798/10, видані Львівським окружним адміністративним судом, про стягнення з Львівської митниці на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про поновлення його на роботі. 14.11.2011 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження із стягнення із Львівської митниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а 26.12.2011 року зазначене виконавче провадження закрито у зв'язку із фактичним виконанням митницею рішення щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Водночас, лише 27.04.2012 року позивачем пред'явлено виконавчий лист про поновлення до виконання та відкрито виконавче провадження про поновлення ОСОБА_3 на роботі, що свідчить про те, що заявник свідомо не пред'являв виконавчого листа до виконання впродовж тривалого часу. Окрім цього, з дати винесення судового рішення у справі № 2а-8798/10/1370, тобто з 14.04.2011 року і до 12.06.12 року позивач з питань щодо виконання судового рішення в частині поновлення на роботі до Львівської митниці не звертався. Зазначає, що згідно з практикою Вищого адміністративного суду України (ухвала від 04.02.2010 року №К-15664/08) спірні правовідносини з приводу виконання судових рішень, перейшли у виконавчу сферу. А питання щодо виконання судового рішення в частині поновлення на роботі позивачем довший час не ініціювалось а ні перед відповідачами, а ні перед підрозділом державної виконавчої служби. З огляду на зазначене, діями та бездіяльністю заявника, а саме не ініціюванням ним безпосередньо перед відповідачами або перед державною виконавчою службою питання поновлення на роботі на виконання судового рішення, штучно створено умови для звернення до суду з вимогами стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. У свою чергу, позивача було звільнено з посади начальника відділу митного оформлення № 1 Львівської митниці наказом Державної митної служби України від 21.08.2010 року №1599-к. Таким чином, враховуючи зазначені вимоги ст.76 Закону України від 21 квітня 1999 року №606- XIV «Про виконавче провадження», Львівська митниця не могла поновити ОСОБА_3 без відповідного наказу Державної митної служби України. Так, наказом Державної митної служби України від 12.06.12 року №1228-к, ОСОБА_3 було поновлено на роботі та 14.06.2012 року Львівською митницею на адресу ОСОБА_3 скеровано лист з повідомленням про видачу наказу про його на роботі та проханням з'явитися у відділ кадрової роботи митниці для ознайомлення з таким наказом. Таким чином, відповідач стверджує, що жодних прав позивач ним не було порушено.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив та просив суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року у справі 2а-8798/10/1370 позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі та постановлено: визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 21 серпня 2010 року №1595-к в частині звільнення ОСОБА_3 з займаної посади; поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу митного оформлення №1 Львівської митниці; стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39 014 (тридцять дев'ять тисяч чотирнадцять) грн. 25 коп.

В частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу митного оформлення №1 Львівської митниці та виплати заробітної плати у межах суми за один місяць суд допустив негайне виконання постанови.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2011 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2015 року.

12.06.2012 року Державною митною службою України видано наказ №1228-к про поновлення ОСОБА_3 на посаді.

07.03.2013 року наказом Львівської митниці №255-к ОСОБА_3 було оголошено наказ Державної митної служби України від 12.06.2012 року №1228-к, тим же наказом позивача зобов'язано приступити до виконання обов'язків за посадою начальника відділу митного оформлення №1 Львівської митниці.

Наказом Львівської митниці від 08 лютого 2013 року №257-к було звільнено ОСОБА_3 із займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України та вирішено провести повний розрахунок з ОСОБА_3 з урахуванням відпрацьованого часу та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані частини щорічної відпустки. На виконання цього наказу ОСОБА_3 було виплачено лише грошову компенсацію за невикористані частини відпустки в т.ч. з 12.06.2012 року по 07.02.2013 року.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.34 Постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішенням про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Таким чином, жодного правового значення у справі не має час звернення позивача до органу примусового виконання судового рішення та факт звернення до роботодавця із заявами про поновлення на роботі. Такі обставини, жодним чином не впливають на законодавчо встановлений обов'язок боржника виконати судове рішення у добровільному порядку.

Так, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися та коли саме за ним відкрито виконавче провадження.

З вищезазначеною позицією погоджуються Верховний суд України в ухвалі від 23.06.2015 року у справі №2а-3138/10/0370, Вищий адміністративний суд України (на виконання практики ВСУ), Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 16.09.2015 у справі №6-44312св14, від 21.12.2016 року у справі №2609/8739/15, від 04.04.2015 року у справі №6-22992св15, від 27.01.2016 року у справі №6-1790ск15, Харківський апеляційного адміністративного суду в ухвалі №820/10744/15 від 16.12.2016 року, Харківський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 20.10.2016 року у справі №539/1413/16-а.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до наказу Львівської митниці від 29.04.2008 року №14-к ОСОБА_3 призначено на посаду заступника начальника відділу організації митного контролю Львівської митниці.

Відповідно до наказу Львівської митниці від 06.05.2009 року №322-к ОСОБА_3 переведено на посаду начальника відділу митного оформлення №1 Львівської митниці.

За даними наказами внесено відповідні відомості до трудової книжки позивача.

Відповідно п.1.1. Посадової інструкції начальника відділу митного оформлення №1 Львівської митниці, що затверджена начальником Львівської митниці 17.06.2009 року начальник відділу митного оформлення №1 призначається на посаду та звільняється з посади наказом начальника Львівської митниці.

При цьому, заробітну плату ОСОБА_3, також нараховувала та сплачувала Львівська митниця.

З огляду на наведене, ОСОБА_3 на час його звільнення із займаної посади перебував у трудових відносинах із Львівською митницею, яка є окремою юридичною особою та була роботодавцем позивача.

За таких обставин, Львівській митниці для того, щоб поновити ОСОБА_3, аналогічний наказ ДМС України про поновлення його на роботі, потрібен не був.

Так голова ДМС України, згідно п.34 Про Дисциплінарний статут митної служби України користувався правом застосування будь-яких дисциплінарних стягнень, передбачених цим Статутом, до всіх посадових осіб митної служби, крім пониження у спеціальному званні державного радника митної служби 1, 2 і 3 рангів, що присвоюються Президентом України.

Разом з тим, вказане законодавче повноваження не наділяє голову ДМС України статусом роботодавця позивача, оскільки як зазначалось таким роботодавцем є Львівська митниця.

Таким чином, оскільки згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у п.34 Постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків, а ДМС України не був роботодавцем позивача та власником в розумінні п.34 Постанови, наказ від 12.06.2012 року, що виданий Державною митною службою України №1228-к про поновлення ОСОБА_3 на посаді не є наказом власника в розумінні п.34 Постанови і видача такого наказу не поновила ОСОБА_3, на роботі.

Поновлення ОСОБА_3 на роботі (видання саме уповноваженим власником про це наказу) відбулось лише 13.02.2013 року, згідно із видачею наказу №255-к.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

У свою чергу, виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Такого застосування норм матеріального права дотримується і Верховний суд України в своїй постанові від 23.06.2015 року у справі №2а-3138/10/0370.

Таким чином, ОСОБА_3 має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Відтак, оплаті позивачу підлягає середній заробіток за період з 14 квітня 2011 року по 12 червня 2012 року, протягом якого відповідачем не було виконано постанову Львівського окружного адміністративного суду, а також період з 12 червня 2012 року по 07 лютого 2013 року, протягом якого ОСОБА_3 фактично перебував у трудових відносинах з відповідачем, про що свідчить виплата йому за цей період компенсації за невикористані відпустки.

Разом з тим, якщо вважати, що днем поновлення позивача на роботі є 07 лютого 2013 року, то середній заробіток за час затримки виконання постанови слід обраховувати з 11.04.2011 року по 07.02.2013 року.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від.06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного /годинного! заробітку на число робочих днів/годин. а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з постанови Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року (згідно з довідкою виданою Львівською митницею №23/13-576 від 01 грудня 2010 року) середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 на Львівській митниці становить 236,45 грн.

З урахуванням листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25 серпня 2010 року № 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік», кількість робочих днів у період з 15 квітня по 31 грудня 2011 року включно становить: з 15 по 30 квітня включно = 10 роб.дн.; - в травні = 19; - в червні = 20; - в липні = 21; - в серпні = 22; - в вересні = 22; - в жовтні = 21; - в листопаді =22; - в грудні = 22 що в сумі дорівнює 179 робочих днів.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23.08.2011 р. № 8515/о/14-11/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік», кількість робочих днів у 2012 році дорівнює 251.

Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2012 р. № 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», кількість робочих днів у січні 2013 року становила 21, а у період з 01 по 07 лютого включно становить 5, що у сумі дорівнює 26 роб.дн.

Таким чином, кількість робочих днів, коли ОСОБА_3 перебував у вимушеному прогулі у зв'язку із затримкою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду в частині поновлення його на посаді (у період з 14 квітня 2011 року по 07 лютого 2013 року включно) дорівнює 456 робочих дні..

З урахування вищевикладеного, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2011 року по 07 лютого 2013 року включно становить: 236,45 х 456 = 107 821,20 грн.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необгрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.19 Конституції України та ст.9 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС України), суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не спростовано встановлені судом обставини та не доведено правомірності своїх дій, а отже суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та вимушеного прогулу у сумі 107 821 (сто сім тисяч вісімсот двадцять одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 серпня 2017 року.