Справа № П/811/727/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2017 рокусправа № П/811/727/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Знамянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року про залишення позову без розгляду у справі № П/811/727/17

за позовом Знамянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області

до ОСОБА_1

про стягнення надміру сплаченої пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

28.04.2017 року Знамянське обєднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (далі по тексту - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач), в якому просило стягнути з Відповідача надміру виплачену пенсію в сумі 52 487, 24 грн.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що з огляду на подання ОСОБА_1 документів, що містять недостовірні відомості, а саме експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 9964 від 17.02.2006 року, відбулася переплата відповідачу пенсії, яка підлягає стягненню у судовому порядку відповідно до приписів ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № П/811/727/17.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року позовну заяву Знамянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплаченої пенсії залишено без розгляду (суддя Хилько Л.І.).

Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що позивач звернувся до суду з адміністративний позовом лише у квітні 2017 року, в той час як спір між пенсійним органом та Відповідачем виник у 2013 році, поважних причин пропуску строку звернення до суду надано не було.

Знамянське обєднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі № П/811/727/17 в повному обсязі та направити справу для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що протягом 2015-2016 років внаслідок розгляду в судовому порядку правомірності припинення виплати пенсії Відповідачу підстав для звернення до суду за стягненням надмірно сплачених сум пенсії не було. Крім того, у 2016 році у Пенсійного фонду України були відсутні кошти на оплату судового збору. Просили розглядати справу без їх участі.

ОСОБА_1 подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що Позивачем було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, визначений ст. 99 КАС України. При цьому жодних доказів зловживань з боку відповідача при зверненні до пенсійного органу з документами про призначення пенсії позивачем надано не було. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач та Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, своїх представника для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників Позивача та Відповідач.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків "превентивного" судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку.

Водночас за змістом статті 177 ЦК України гроші є обєктами цивільних прав.

Згідно ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отримавши пенсію, ОСОБА_1 набув право власності на неї, та йому як власнику грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на виплачену пенсійним органом пенсію у розмірі 52 487, 24 грн. та стягнення цієї суми з неї, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватноправовий, а не публічний характер. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм процесуального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 22 вересня 2015 року (справи № 21-1884а15, № 21-2209а15) та від 25 травня 2016 року (справа № 2а-7275/11/1370), а також в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2017 року (справа № К/800/31724/15).

З урахуванням зазначених обставин та норм процесуального права, спір, який виник між сторонами не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України до справ адміністративної юстиції відносяться лише публічно-правові спори.

Натомість, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про віднесення даного спору саме до адміністративної юрисдикції та наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, в той час як дане питання має вирішуватися судом в порядку цивільного судочинства за правилами ЦПК України .

З огляду на те, що у справі, що розглядається, суд першої інстанції помилково прийняв до свого провадження і розглянув справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалене в цій справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з цих підстав, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.195, ст.196, 199, ст.202, ст.205 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Знамянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області задовольнити частково.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року про закриття провадження у справі № П/811/727/17- скасувати.

Провадження у справі № П/811/727/17 закрити.

Розяснити позивачу, що дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 21 серпня 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов