Справа № 825/1081/17
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2017 року Чернігів Справа № 825/1081/17

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О., за участі секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Фермерського господарства "Північ-Агро"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

за участю

представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №9 від 09.06.2017,

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 47 від 14.08.2017, -

В С Т А Н О В И В:

Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фермерського господарства "Північ-Агро" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 25275,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році, тим самим порушив вимоги Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю та пославшись на лист Державної служби України з питань праці від 18.05.2016 № 5507/2/4.2-ДП-16, в якому зазначено, що під час обчислення нормативу 4 % квоти для працевлаштування інвалідів, до середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік не потрібно зараховувати працівників, які працюють в шкідливих і небезпечних умовах праці, наголосила, що відповідач не має права приймати інвалідів на посади, що передбачають виконання роботи в шкідливих і небезпечних умовах праці.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік до Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за формою № 10-ПІ, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 37 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа.

При цьому згідно інформації наданої ГУ ДФС у Чернігівській області щодо відповідача середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 41 особу, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа.

Таким чином, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - 2 особи.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини третьої статті 50 Закону України Про зайнятість населення роботодавці зобов'язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Форма звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункт 2.1. Порядку подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013).

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов'язок роботодавця створити робочі місця для інвалідів відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Частиною третьою статті 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, працевлаштування інвалідів може здійснюватися територіальними органами Державної служби зайнятості лише у разі наявності у них інформації про проведену в установленому порядку атестацію необхідної кількості робочих місць інвалідів на підприємстві, установі, організації, відповідно до вимог нормативу, а також про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів, яку їм надають роботодавці.

Згідно копії листа Ніжинського міськрайонного центру зайнятості від 23.03.2017 № 03-561/747 (а.с. 10) відповідачем протягом 2016 року до центру зайнятості не подавалась інформація про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування інвалідів.

Тобто, відповідачем не виконаний покладений на нього законодавством обов'язок по створенню робочого місця для працевлаштування інваліда та інформування відповідних органів, які займаються працевлаштуванням інвалідів, про створення робочого місця, що позбавило можливості відповідні органи прийняти міри по працевлаштуванню інваліда у відповідача.

Суд наголошує, що лист Державної служби України з питань праці від 18.05.2016 № 5507/2/4.2-ДП-16 носить рекомендаційний характер на відміну від правил Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та Порядку подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), що носять імперативний, нормативний характер та є обовязковими до виконання для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю.

Частиною першою статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

З копії звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік та розрахунку суми позову вбачається, що сума коштів адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів складає 24443,41 грн.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

В звязку з не сплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій в розмірі 24443,41 грн. позивачем нарахована пеня в розмірі 812,57 грн.

Таким чином, з урахуванням того, що сума заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій в розмірі 24443,41 грн. та пені у розмірі 812,57 грн. відповідачем не сплачена, суд вважає, що позовні вимоги Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача субєкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства «Північ-Агро» (р/р: 260054032 АТ Райффайзен банк «Аваль», МФО: 380805, ) в дохід Державного бюджету України (Отримувач: Державний бюджет Ніжинського району, банк отримувача: ГУДКСУ у Чернігівській області, рахунок: 0303, МФО: ) 24443,41 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста сорок три гривні 41 коп.) адміністративно-господарських санкцій та 812, 57 грн. (вісімсот дванадцять гривень 57 коп.) пені.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ю.О.Скалозуб