Справа № 807/132/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7073/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Рибачука А.І.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.,

за участі представників позивача - ОСОБА_1,

та третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за її позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_4, про визнання протиправними дій та зобов'язання їх вчинити, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області (далі - Управління; ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року Управління заміненено належним відповідачем Державною архітектурно-будівельною інспекцією (далі - ДАБІ; а.с.53-55) в якому просила: визнати неправомірними дії Управління щодо проведення перевірки, результати якої оформлені актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 14.01.2016 № 14/1007 (далі - Акт), винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 14.01.2016 №07-П/1007 (далі - Припис) та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої 13.07.2015 №ЗК 7 (далі - Декларація-1) і декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 18.08.2015 №ЗК 90 (далі - Декларація-2); зобов'язати припинити порушення її прав шляхом поновлення дії Декларації-1 і Декларації-2 (далі - Декларації).

Позовні вимоги обґрунтувані неправомірністю дій Управління щодо проведення перевірки та скасування Декларацій, порушенням прав позивача як власника належного нерухомого майна.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі №807/132/16 в задоволенні позову відмовлено.

Постанову оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у первісних вимогах. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені у позовній заяві, яким суд не дав належної правової оцінки. Неодноразово звертає увагу на неврахування судом вимог «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 19.08.2015 №698. Відзначає про відсутність права Управління на проведення перевірки об'єкта будівництва після прийняття його в експлуатацію. Приписом надано термін до 14.04.2016 для усунення виявлених порушень, які вказані в Акті, відповідно до вимог законодавства, що унеможливлювало одночасне скасування Декларацій. Вважає, що спірний об'єкт будівництва «Реконструкція власної квартири №11 з розширенням за рахунок суміжного з квартирою горища за адресою: АДРЕСА_1» (далі - Об'єкт будівництва) не вважається самочинним будівництвом. Робочий проект реконструкції квартири АДРЕСА_1 (далі - Квартира) з розширенням не є предметом експертизи проекту будівництва через ІІ категорію складності об'єкта будівництва. Декларація-1 реалізована та вичерпала свою дію після проведення реконструкції та реєстрації Декларації-2, а остання декларація - після реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно (об'єкт в процесі реконструкції).

ДАБІ в судове засідання не надіслала свого представника, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому, апеляційний суд, вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позапланова перевірка Об'єкта будівництва проведена у повній відповідності до вимог «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011 №553 (далі - Порядок №553). У Декларації-1 позивач зазначив недостовірні дані щодо експертизи проекта будівництва, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, що і стало підставою для скасування Декларацій.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд роз'яснив, що за змістом ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - Суд) при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до дублікату договору дарування від 11.10.2011 ОСОБА_3 була власником Квартири, загальна площа 64,1 кв.м., житлова - 39,5 кв.м.(а.с.222-224).

На підставі поданої до Управління Декларації-1 позивачка розпочала виконання будівельних робіт на Об'єкті будівництва. У зв'язку із закінченням будівельних робіт за будовником подано на реєстрацію Декларацію-2, яка зареєстрована Управлінням (а.с.13-14, 17-20).

Головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Хархаліс Р.М. (далі - Інспектор), у відповідності до ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI) та згідно з Порядком №553, на підставі направлення для проведення позапланової перевірки від 13.01.2016 №14/1007, звернення ОСОБА_4 (власник сусідньої квартири АДРЕСА_2) від 14.12.2015, проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_3 на Об'єкті будівництва, за наслідками якої складено Акт (а.с.9-10, 142).

Актом встановлено, що забудовником в Декларації-1 вказано інформацію про наявність експертизи проектної документації проведеної ДП «Укрдержбудекспертиза» у Закарпатській області, яка не відповідає дійсності, так як листом Філії Державного підприємства «Укрдержбудекспертиза» у Закарпатській області від 14.08.2015 №49, Управління повідомлено, що експертиза вказаного проекту не проводилася, відтак, даний об'єкт вважається самочинно збудованим. Вищевказане правопорушення вказує на наведення недостовірних даних у вказаній Декларації-1, що є порушенням ч.8 та п.9 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 №466 (далі - Порядок №466). Також, вказане правопорушення є підставою для скасування Декларації-1, так як встановлено факт, що на дату її реєстрації інформація, яка зазначалася у ній, не відповідала дійсності, що є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

За наслідками проведеної перевірки Інспектором винесено Припис, яким ОСОБА_3 зобов'язано до 14.04.2016 усунути виявлені правопорушення, які вказані в Акті, у відповідності до вимог законодавства, а у разі неможливості виконання таких вимог - привести об'єкт реконструкції до попереднього стану (а.с.11).

Рішенням головного інспектора будівельного нагляду Управління Новака В.І. (далі - Інспектор-1) від 22.01.2016 №01-СК «Про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт» (далі - Рішення-1) скасовано реєстрацію Декларації-1 (а.с.148).

22.01.2016 начальником Управлінням винесено наказ №01-СК «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» (далі - Наказ-1), яким вирішено вважати скасованою реєстрацію Декларації-1, сектору по роботі з дозвільними документами необхідно забезпечити негайне направлення копії Рішення-1 до ДАБІ для виключення запису, щодо Декларації-1 з Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі та анулювання зазначених документів (а.с.147).

Цими ж посадовими особами винесено подібні рішення від 22.01.2016 №02-СК «Про скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації» (далі - Рішення-1) та наказ від 22.01.2016 №02-СК «Про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації» (далі - Наказ-2) відповідно щодо Декларації-2 (а.с.149-150).

Також встановлено, що рішенням Управління від 29.06.2016 скасовано дію містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 27.04.2015 №62/20-17/15, виданих Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради на Об'єкт будівництва (а.с.12, 181-183).

Закон №3038-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

За змістом п.6 ч.1 ст.7 Закону №3038-VI управління у сфері містобудівної діяльності полягає, зокрема, у державному архітектурно-будівельному контролі, який згідно з абзацом 2 п.1 Порядку №553 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема, ДАБІ.

У відповідності до ч.1 ст.41 цього ж Закону державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому КМУ.

Порядок №553 визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

За змістом пунктів 3, 5 цього Порядку державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Пунктами 16, 17 Порядку №553 регламентовано, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Частиною 5 ст.26 Закону №3038-VI передбачено, що проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно п.2 ч.1 ст.34 цього ж Закону замовник має право виконувати будівельні роботи після, зокрема, реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

За змістом частин 1, 9 ст.39 Закону №3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Стаття 39-1 Закону №3038-VI регламентує порядок внесення змін до повідомлення або декларації, скасування реєстрації повідомлення або декларації, за ч.2 якої у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому КМУ. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Крім того, в абзацах 7-8 п.22 Порядку №466 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) указано, що у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю. Орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного розпорядчого акта.

За частинами 1, 2 ст.376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Приписи ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, частин 1, 6 ст.319, частин 1, 2 ст.321 ЦК стверджують, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частини 1, 2 ст.328 ЦК).

Тобто, відповідно до цієї статті набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти.

У ч.2 ст.331 ЦК визначено виникнення права власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відтак, новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації.

Після завершення реконструкції та прийняття до експлуатації Об'єкта будівництва позивачка зареєструвала своє право власності на реконструйовану Квартиру, вже загальною площею 155,6 кв.м., житловою - 39,5 кв.м. (далі - Квартира-1) та 27.08.2015 отримала свідоцтво про право власності на останню (а.с.234).

Більше того, на підставі договору дарування від 06.10.2015 позивачка подарувала Квартиру-1 своєму синові ОСОБА_1 (а.с.232-233).

Останній, змінивши конфігурацію кімнат у Квартирі-1, внаслідок чого її загальна площа змінилася і стала 148,3 кв.м., житлова - 80,3 кв.м., відчужив її на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2017 добросовісному набувачу - ОСОБА_8(а.с.231).

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу позивачка покликається на те, що фактично Декларації вичерпали своє дію після реєстрації нею права власності на Квартиру-1.

Необхідно констатувати, що в межах даної справи, надання правової оцінки діям і рішенням Інспектора, Інспектора-1 чи Управління, може бути здійснено лише у призмі самочинності будівництва Об'єкта будівництва, при реєстрації права власності на нього, тобто чисто цивільних правовідносин.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За ч.2 ст.2 КАС (у редакції, чинній на час пред'явлення позову) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, що розглядається, спір стосується не стільки правомірності дій та рішень Інспектора, Інспектора-1 чи Управління щодо проведення перевірки, складання Акта та Припису, скасування реєстрації Декларацій, які є похідними, скільки (і на це неодноразово звертає увагу позивачка) у правомірності вчинення таких діянь (оспорювання і невизнання) в світлі виникнення вже у ОСОБА_3 права власності на Квартиру-1, яке стала результатом проведеної реконструкції в межах реалізації якої і було здійснено реєстрацію Декларацій, тобто права цивільного.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що у разі проведення реконструкції власної квартири, прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про видачу дозвільних документів та прийняття в експлуатацію таких об'єктів з видачею правовстановлюючих документів, подальше оспорювання власником правомірності дій цього суб'єкта щодо скасування дозвільних документів має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 3 листопада 2015 року №21-2054а15.

За змістом частин 1, 2 ст.393 ЦК правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України визначає компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, п.1 ч.1 якої вказує, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відтак, суд загальної юрисдикції вирішуючи цивільний спір (виходячи із можливого суб'єктивного складу сторін спору) про відновлення прав позивача (наприклад - про визнання незаконними та скасовується Рішеня-1, Наказу-1, Рішення-2 і Наказу-2), може (зобов'язаний) дати оцінку законності Акта і Припису, якщо їх складання сприяло порушенню його прав.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 лютого 2011 року №21-3а11.

Відтак, згідно з ч.2 ст.4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Апелянт в апеляційній скарзі на вказані обставини прямо не посилається, однак відповідно до ч.1 ст.195 КАС, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього ж Кодексу суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому ч.1 ст.203 КАС визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та постановлення ухвали про закриття провадження у цій справі.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року скасувати та закрити провадження у цій справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
А. І. Рибачук

Повний текст виготовлений 17 серпня 2017 року.