Справа № 819/1294/17
Суддя: Данилевич Надія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1294/17

19 серпня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Данилевич Н.А

при секретарі судового засідання Канюки Н.В.

за участю:

представника позивача - Сачко Р.О.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Тернопільській області до фізичної особи - громадянина ОСОБА_3 про стягнення податкової заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Тернопільській області звернулось до суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкової заборгованості у розмірі 17000,0 грн.

В судовому засіданні, яке відбулось 18.08.2017, суд ухвалив замінити відповідача фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 на належного відповідача фізичну особу - громадянина ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа. Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала узгоджені суми податкового зобов'язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість по платежу адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 17000,0 грн. Заборгованість по даному платежу виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов'язання згідно рішення про застосування фінансових санкцій №000014/19-18-21-00/НОМЕР_1 від 11.08.2015 на загальну суму 17000,0 грн, винесеного на підставі Акта про результати фактичної перевірки від 29.07.2015 №100/21-00/НОМЕР_1. Перевіркою встановлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2017 у справі №К/800/32191/16 рішення про застосування фінансових санкцій № 000014/19-18-21-00/НОМЕР_1 від 11.08.2015 визнано законним.

Податковим органом вживались заходи для стягнення заборгованості, проте податковий борг відповідачем не погашено. Позивач просить стягнути з фізичної особи - громадянина ОСОБА_3 податковий борг у розмірі 17000,0 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначивши, що податкова вимога якою позивач обґрунтовує виникнення податкового боргу надсилалася відповідачу в період судового оскарження рішення про застосування фінансових санкцій. Відтак, її винесення та пред'явлення відповідачу було передчасним та незаконним, оскільки сума грошового зобов'язання є неузгодженою. Відповідно до надісланої відповідачу податкової вимоги від 15.03.2016 сума податкового боргу становить 19500 грн, в той час як позов заявлений щодо податкового боргу на суму 17000 грн. Жодні інші податкові вимоги відповідачу не надсилалися. Окрім цього податкова вимога винесена щодо фізичної особи-підприємця, яка відповідно до даних із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань припинала свою діяльність.

Також представник відповідача вказала, що виникнення податкового боргу позивач пов'язує із встановленням факту реалізації алкогольних напоїв без наявної ліцензії, однак вказаний "факт" є наслідком службового підроблення, вчиненого службовцями позивача, що підтверджується, листом ПАТ "САН ІНБЕВ Україна" № ЮВ-195 від 20.10.2016. Товариство як єдиний в Україні виробник алкогольного пива "Чернігівське Світле" стверджує, що постачання оптових партій пива, із зазначеними як характеристики товару, що нібито був реалізований відповідачем без ліцензії, вироблене 04.07.2015 марка "Чернігівське світле" в 0,5-літрових скляних пляшках, на адреси доставки (розвантаження), розташовані в Тернопільській області Товариством не здійснювалось. З огляду на зазначене, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних міркувань.

Суд встановив, ОСОБА_3 була зареєстрована органами державної реєстрації як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа.

30 грудня 2016 року ОСОБА_3 припинила підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно до ст. 67 Конституції України та пп.16.1.4. п.16.1. ст. 16 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) на відповідача покладений обов'язок сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених законодавством.

Однак, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала узгоджені суми податкового зобов'язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед бюджетом та державними цільовими фондами по платежу адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 17000,0 грн.

Заборгованість по даному платежу виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов'язання згідно рішення про застосування фінансових санкцій №000014/19-18-21-00/НОМЕР_1 від 11.08.2015 на загальну суму 17 000,0 грн., винесеного на підставі Акта про результати фактичної перевірки від 29.07.2015 №100/21-00/НОМЕР_1. Перевіркою встановлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.

Відповідач оскаржила рішення про застосування фінансових санкцій №000014/19-18-21-00/НОМЕР_1 від 11.08.2015 у судовому порядку, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2017 в задоволенні позову відмовлено, рішення про застосування фінансових санкцій визнано законним.

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є стягнення податкової заборгованості, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими законодавство пов'язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, встановлення факту узгодженості грошового зобов'язання, наявності податкового боргу, його сплати у добровільному порядку тощо.

При цьому, питання правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення, за якими відповідні грошові зобов'язання нараховані, не охоплюється предметом даного позову, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень про донарахування відповідних зобов'язань не є предметом позову у даній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Дана правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 21.08.2013 по справі № К/9991/30233/12, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.05.2015 по справі № К/800/35558/14.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Пунктом 57.3 ст.57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У відповідності до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що у зв'язку з несплатою податкового боргу згідно ст. 59 ПК України відповідачу було надіслано податкову вимогу №1-121 від 15.03.2016 на суму 19500 грн.

Рішенням керівника Тернопільської ОДПІ від 01.03.2017 про прощення (списання)/визнання погашеною безнадійної заборгованості №2207-17 заборгованість відповідача в розмірі 2500 грн. списано, отже не погашеною є заборгованість в розмірі 17000,0 грн.

Відповідно до пункту 2.2 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом ДПА України від 10.10.2013 № 576 (надалі - Порядок), податкова вимога формується, якщо:

платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки;

платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки;

платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки;

платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.

Згідно п. 3.2. того ж Порядку податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, орган доходів і зборів надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Податкова вимога, окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу(п.3.3).

Відповідно до п. 2.3 вищевказаного Порядку протягом строків оскарження суми грошових зобов'язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

З матеріалів справи випливає та не заперечується сторонами, що податковим органом виставлено відповідачу податкову вимогу №1-121 від 15.03.2016 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних фінансових санкцій №000014/19-18-21-00/НОМЕР_1 від 11.08.2015 до відповідача на суму 17000,0 грн.

Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо не дотримання позивачем процедури надіслання податкової вимоги. Однак суд звертає увагу на те що, після набрання законної сили постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2017, одночасно статус узгодженого набрало рішення про застосування фінансових санкцій №000014/19-18-21-00/НОМЕР_1 від 11.08.2015 на суму 17000,0 грн, наявність податкового боргу відповідачем не заперечується, на момент розгляду справи в суді, вказана сума податкового зобов'язання відповідачем не сплачена, заборгованість перед бюджетом не погашена.

Суд вважає що не дотримання позивачем процедури надіслання податкової вимоги не звільняє платника податків від обов'язку погашення податкового боргу, а податковий орган від виконання функцій по стягненню такого боргу.

Слід звернути увагу, що Податковий кодекс не передбачає направлення необмеженої кількості податкових вимог в залежності від будь-яких обставин. Направлення нової податкової вимоги можливе виключно у разі відкликання попередньої відповідно до Кодексу, наприклад, у зв'язку із погашенням боргу у повному обсязі. Натомість існування боргу, який виник раніше унеможливлює прийняття інших вимог до повного зменшення абсолютного значення цього боргу на конкретну дату.

Погашенням податкового боргу є зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (п.п. 14.1.152 ст. 14 Кодексу).

Кодекс не містить також положень які б визнавали недійсними вимоги прийняті у попередніх періодах щодо боргу, який існує на даний час.

Із часу направлення податкової вимоги до часу звернення із позовом до суду відповідач був постійним боржником, зазначена обставина звільняє податковий орган від необхідності повторного направлення податкової вимоги.

Таким чином, податкова вимога, що надіслана відповідачу є чинною, погашенню підлягає вся сума податкового боргу, що виник після надіслання цієї вимоги, а законодавчі підстави для відкликання податкових вимог або прийняття нових чи окремих податкових вимог - відсутні.

Щодо посилання представника відповідача на неправомірне винесення позивачем податкової вимоги щодо відповідача, як фізичної особи-підприємця, у зв'язку із припиненням підприємницької діяльності, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За правилами статей 525, 526 і 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 04 грудня 2013 року (справа № 6-125цс13), однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Суд звертає увагу на те, що факт реєстрації припинення підприємницької діяльності не звільняє відповідача від зобов'язань, що виникли під час її провадження, не змінює строків і порядку їх виконання, а також не захищає від застосування санкцій за невиконання таких зобов'язань.

Пунктом 87.11 статті 87 ПК України передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідач не спростував доводи адміністративного позову, не надав доказів про сплату податкового боргу, вжиті податковим органом заходи не призвели до його погашення, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) податковий борг в сумі 17000,0 грн (сімнадцять тисяч гривень нуль копійок) по платежу адміністративні штрафи та інші санкції на р/р 0513, код одержувача 38038156, МФО 838012, код бюджетної класифікації 30.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови суду виготовлено 22.08.2017 року.

Головуючий суддя Данилевич Н.А.

копія вірна

Суддя Данилевич Н.А.