Справа № 826/14167/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2017 року № 826/14167/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Людмили Дмитрівни, за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Людмили Дмитрівни (далі - відповідач, приватний нотаріус Прокудіна Л.Д.), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. за індексним номером 30790231 від 04.08.2016 17:22:22 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. за індексним номером 30790325 від 04.08.2016 17:25:46 про державну реєстрацію права власності на машиномісце, гараж, загальною площею 26 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що при розгляді заяв іпотекодержателя (ОСОБА_3.) про державну реєстрацію за ним права власності на об'єкти нерухомого майна (квартиру і машиномісце) за адресою: АДРЕСА_4, відповідачем не було достовірно встановлено факт настання відкладальної обставини, з настанням якої сторони правочину обумовили виникнення у них прав та обов'язків за договорами про задоволення вимог іпотекодержателя, у тому числі, права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання шляхом набуття права власності на нього. А саме позивач посилається на відсутність при прийнятті оспорюваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень документальних доказів на підтвердження факту вручення йому особисто письмової вимоги іпотекодержателя, та відповідно спливу 30-денного строку з моменту отримання ним такої вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/14167/16, закінчено підготовче провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 (далі - третя особа, ОСОБА_3.) та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

У відповідному судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені в тексті його письмових заперечень. Зокрема, доводи приватного нотаріуса Прокудіної Л.Д. зводяться до того, що під час проведення державної реєстрації на підставі договору іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідного Порядку були нею дотримані. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко-держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки всі необхідні документи (зокрема, копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1, та оригінал зворотного корінця повідомлення транспортної накладної №0034891служби доставки ТОВ «Пойнт ту Пойнт»). Стосовно завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем (позивачем) письмової вимоги іпотеко-держателя, відповідач стверджує, що оскільки ОСОБА_1 отримав копію письмової вимоги ОСОБА_3 про усунення порушень 02.07.2016 року, то станом на 04.08.2016 року (тобто, саме на день проведення реєстраційних дій із предметами іпотеки) зазначений строк сплинув.

Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника третьої особи 08.06.2017 року в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

22.10.2015 року між позивачем (як позичальником) і гр. ОСОБА_3 (як позикодавцем) був укладений договір позики, відповідно якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 строкову позику у сумі 3 843 547 грн., що на день укладання цього договору за курсом НБУ становить еквівалент 170 000 дол. США (далі також - основне зобов'язання).

Копію такого договору позики жодна із сторін, третя особи до суду не надали. Водночас у матеріалах справи наявна копія розписки позивача, датована 22.10.2015 року, в тексті якої зафіксовано, що ОСОБА_4, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Дарницьким РУГУ МВС України в м. Києві 14.11.2006 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_5, отримав згідно договору позики від 22.10.2015 року від ОСОБА_3 суму в розмірі 170 000 дол. США. Зазначену суму ОСОБА_1 зобов'язується повернути 22.10.2015 року.

В той же день сторони уклали договір іпотеки, за умовами п.п. 1.3, 2.1, 2.3, 2.4 якого даним договором забезпечується виконання зобов'язань іпотекодавця (позивача) по поверненню іпотекодержателю (ОСОБА_3.) суми позики, сплати іншої заборгованості, платежів і санкцій, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання. На забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко-держателю належне йому на праві власності нерухоме майно (далі - предмет іпотеки), а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 134,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - предмет іпотеки 1); машиномісце, гараж, загальною площею 26 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (далі - предмет іпотеки 2). Заставна не видавалася. У зв'язку із посвідченням цього договору до його припинення накладається заборона відчуження предмету іпотеки.

У розд. V іпотечного договору сторони визначили підстави звернення стягнення на предмет іпотеки і порядок звернення стягнення, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Зокрема, п.п. 5.1, 5.2, 5.3 іпотечного договору встановлено, що іпотеко-держатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі настання одного з таких випадків, в тому числі якщо на день, визначений договором позики або додатковими угодами до нього, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму позики в повному обсязі. За вибором іпотекодержатееля застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в цьому договорі; у разі порушення умов основного зобов'язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденнйи строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко- держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та Закону України «Про іпотеку». Сторони цього договору дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, що міститься у цьому договорі. Сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися, зокрема, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Даний договір іпотеки від 22.10.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Прокудіною Л.Д. та зареєстрований у Реєстрі за №1004.

Також сторони уклали однотипні за змістом договори про задоволення вимог іпотеко-держателя, відповідно до яких домовилися, що після виникнення відкладальних обставин, визначених в п. 5.3 цих договорів, іпотекодавець зобов'язується передати, а іпотеко-держатель зобов'язується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цими договорами, належні іпотекодавцю на праві особистої приватної власності: трьохкімнатну квартиру загальною площею 134,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; машиномісце загальною площею 26 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (далі - предмет іпотеки 2).

У свою чергу в п. 5.3 договорів про задоволення вимог іпотекодержателя сторони домовилися, що права і зобов'язання сторін за цими договорами виникають з моменту виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового регулювання, тобто, на 31 день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (відкладальна обставина).

В силу п. 4.2 зазначених договорів, ці договори про задоволення вимог іпотеко-держателя є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на об'єкт нерухомості, згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Вказані договори про задоволення вимог іпотекодержателя від 22.10.2015 року посвідчені приватним нотаріусом Прокудіною Л.Д. та зареєстровані в Реєстрі за №1006 і №1007 відповідно.

В подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30790231 від 04.08.2016 17:22:22 та індексний номер 30790325 від 04.08.2016 17:25:46, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на вказані вище предмети іпотеки 1 і 2 за ОСОБА_3

Позивач категорично не погоджуючись з правомірністю таких рішень державного реєстратора (приватного нотаріуса) про державну реєстрацію права власності на квартиру і машиномісце, які належить йому на праві власності, за ОСОБА_3, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 3 Закону №1952-IV визначає, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації - відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 5 ст. 3 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя, крім державної реєстрації права власності та інших речових прав, що проводиться нотаріусами незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.

Державній реєстрації прав підлягають, зокрема: право власності; речові права, похідні від права власності, в тому числі іпотека, інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV державний реєстратор, зокрема: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч. 1 ст. 11 цього Закону).

Стаття 18 Закону №1952-IV визначає порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Виходячи з вищезазначених норм права, законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання за договором перед іпотекодержателем.

Зазначене право походить також зі змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як підтверджується наявними у матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, сформованої станом на 09.09.2016 року за №67680536, спірні реєстраційні дії вчинені відповідачем - приватним нотаріусом Прокудіною Л.Д. на підставі договорів про задоволення вимог іпотека держателя від 22.10.2015 року, серії та номери - 1006 і 1007.

Правовий аналіз наведених вище норм Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином, іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а також й отримання вимоги. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.03.2015 року №К/800/50069/14.

Отже, третя особа при подачі заяви про реєстрацію права власності серед необхідного комплекту документів повинна була разом із засвідченою копією вимоги про усунення порушень надати також докази направлення та отримання такої вимоги боржником.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_3, в особі своїх уповноважених представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчив нотаріально та передав 29.06.2016 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Прокудіній Л.Д. та 01.07.2016 року - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ткаченко В.Л. вимоги до позичальника (іпотекодавця) - ОСОБА_1, реєстраційні номери 714 і 589, для передачі приватними нотаріусами ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_6.

В тексті таких вимог міститься вимога до боржника погасити заборгованість за договором позики від 22.10.2015 року в розмірі 4 220 828 грн., а також попередження, адресоване іпотекодавцю (боржнику) про те, що у випадку непогашення заборгованості іпотекодержатель (позикодавець) розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Одна з вимог була направлена відповідачем поштою 30.06.2016 року на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 (АДРЕСА_6), про що свідчать надані представником відповідача копії фіскального чеку №7410 від 30.06.2016 року а опису вкладення у цінний лист №584. Згідно усних пояснень представника відповідача вказане поштове відправлення повернулося неврученим з причини закінчення строків зберігання у серпні 2016 року.

Інша вимога була надіслана позивачу приватним нотаріусом Ткаченко В.Л. з використанням послуг кур'єрської служби - ТОВ «П2П» («Point II Point») на адресу: АДРЕСА_2, що підтверджуюється копією транспортної накладної Товариства № 17 від 01.07.2016 року, номер замовлення №0034891. Обставини надсилання заяви-вимоги ОСОБА_3 за іншою адресою (а саме адресою розташування предмету іпотеки - квартири), ніж зазначена ОСОБА_1 у договорі іпотеки (адресою реєстрації: АДРЕСА_6), відповідач пояснив тим, що за вказаною адресою в дійсності знаходиться нежитлова будівля - дитячий садок (літ «А») та склад (літ. «Б»). На підтвердження чого відповідач надав суду довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації Київської міської ради від 04.11.2016 року №14046 (И-2016).

Також відомості про розташування за адресою: АДРЕСА_6 саме дитячого навчального закладу міститься в мережі Інтернет (https://kiev.pravda.com.ua/columns/56d322854cc2d/;http://don.kievcity.gov.ua/news/604.html).

За даними наданих копій транспортної накладної № 17 від 01.07.2016 року, повідомлення про доставку до замовлення від 01.07.2016 року №0034891 та листа ТОВ «П2П» від 06.06.2017 року, вказана кореспонденція була вручена адресату - ОСОБА_1 02.07.2016 року, про що свідчить підпис останнього на накладній та повідомленні.

Згідно зі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-XII нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів.

За правилами п. 3 гл. 20 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595), заяви подаються нотаріусу належним чином оформлені і не менше ніж у двох примірниках, один з яких пересилається поштою зі зворотним повідомленням або особисто передається адресатам під розписку. Витрати, пов'язані з поштовою пересилкою заяви чи з використанням інших технічних засобів, оплачуються заявником.

Враховуючи вищенаведене суду приходить до висновку, що матеріали справи містять належні докази вручення відповідного повідомлення (вимоги) іпотекодавцю (позивачу) 02.07.2016 року.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на висновок спеціаліста відокремленого підрозділу ПП «Консалтинг Експерт Груп «Діктум-Фактум» від 19.06.2017 року №18, складеного за результатами проведеного дослідження почерку і підписів, оскільки в ході такого дослідження були використані не оригінали, а фотокопії документів (транспортної накладної та повідомлення про доставку), що не може свідчити про об'єктивність проведеного почеркознавчого дослідження. Також суд зважає на те, що за фактом підробки його підпису на документах кур'єрської служби позивач до правоохоронних органів не звертався.

З викладеного суд робить висновок, що ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявами про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки після спливу строку, що перевищує 30 днів з дня отримання позивачем вимоги іпотекодавця.

Таким чином, у відповідача не було підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру та машиномісце за ОСОБА_3, а тому оскаржувані рішення є такими, що прийняті правомірно.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов