Справа № 754/8632/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/8632/17 Головуючий у 1-й інстанції: Журавська О.В. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Коротких А.Ю. та Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при нарахуванні пенсії за віком відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні за 2007 рік, а також зобов'язати нарахувати та виплачувати пенсію із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передують зверненню за призначенням пенсії у розмірі 3764 грн. 40 коп.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що вперше позивачу було призначено пенсію у 1998 році, у 2017 році ОСОБА_2 був переведений з одного виду пенсії на інший. У зв'язку з цим відповідач вважає, що при визначенні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні необхідно керуватися ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що ОСОБА_2 з 01 жовтня 1998 року по 28 лютого 2017 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до заяви позивача від 17 лютого 2017 року, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначило йому пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_2 вважає, що при призначенні та визначенні розміру пенсії за віком Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві незаконно застосувало показник середньої заробітної плати в Україні за 2007 рік, в той час мало застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передують зверненню за призначенням пенсії.

У зв'язку з цим ОСОБА_2 12 травня 2017 року звертався до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про здійснення перерахунку пенсії.

Листом від 12 червня 2017 року № 9038/К-732 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що розмір пенсії обчислений відповідно до вимог ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із такими діями та рішеннями Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що у лютому 2017 року позивачу було вперше призначено пенсію, передбачену Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим при визначенні розміру пенсії необхідно застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Положеннями ч. 2 ст. 40 вказаного Закону передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою, одним із показників у якій є «Зс» - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві під час призначення пенсії ОСОБА_2 застосувало показник середньої заробітної плати за 2007 рік, тобто інший, ніж передбачений ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обґрунтовуючи правомірність свого рішення щодо застосування показник середньої заробітної плати за 2007 рік, відповідач посилався на абз. 2 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вказана норма права передбачає, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Разом з тим у даному випадку відповідно до заяви від 17 лютого 2017 року позивачу було вперше призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не переведено його з одного виду пенсії на інший.

Під час розгляду та вирішення даної справи колегія суддів враховує, що порядок застосування абз. 2 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі, якщо особа, яка отримувала пенсії, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у подальшому подала заяву про призначення пенсії за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» був викладений у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14.

Згідно правового висновку, викладеного у вказаній постанові, ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. За призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше.

Верховний Суд України дійшов до висновку що за вказаних обставин застосування ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин, посилання відповідача на ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як на підставу для застосування під час обчислення розміру пенсії ОСОБА_2 показника середньої заробітної плати в Україні за 2007 рік є необґрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 26 липня 2017 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 1832, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - відмовити.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Коротких

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Файдюк В.В.

Коротких А. Ю.