Справа № 336/2557/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" серпня 2017 р. справа № 336/2557/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 травня 2017 року у справі №336/2557/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії, -

встановив:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) на одну застраховану особу за 2007 рік при розрахунку пенсії позивача;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) на одну застраховану особу за 2011-2013 рік, починаючи з 14.08.2014 р.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 травня 2017 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії відповідача щодо розрахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за 2007 рік;

- зобов'язано відповідача перерахувати пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 14.08.2014 року із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2011-2013 рр. - 2700,98 грн.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постанова мотивована тим, що позивачем не було порушено строк звернення до суду та позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції

норм матеріального та процесуального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що 01 грудня 2006 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.2 р.XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.16 р.XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Отже, пільги дострокового виходу на пенсію за вислугу років визначаються п."ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції станом на 14.08.2014 р.), а саме: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції станом на 14.08.2014 р.) переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами.

Згідно з ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції станом на 14.08.2014 р.) заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз + Кз + Кз + ...+ Кз); К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У випадку позивача при призначенні був застосований показник середньої заробітної плати в середньому на одну особу по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" враховується для обчислення пенсії за 2007 рік - 1197,91 грн.

Таким чином, наразі відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком тому, що позивачу вже було призначено пенсію, розраховану згідно норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В позові позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справі №21-612а14 та ухвали Вищого адміністративного суду України, однак в них розглянуто інші спірні правовідносини, а саме: переведення пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 23.03.2017 року. Листом відповідача від 28.03.2017р. №191/М-1 у проведенні перерахунку позивачу було відмовлено.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду за захистом порушеного, на думку позивача, права на перерахунок пенсії, має обчислюватися з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.99 КАС України). Однак, судом першої інстанції було задоволено вимогу позивача щодо зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з 14.08.2014 р., що суперечить вимогам ст.99 КАС України, ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст.99 КАС України строк для звернення до суду встановлений у шість місяців, а тому перерахунок пенсії та нарахування недоплаченої суми пенсії позивачеві повинен здійснюватись у межах 6 місяців.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 01.12.2006 року отримував пенсію по вислузі років відповідно до ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Позивач перебуває на обліку у відповідача та з 14.08.2014 року на підставі заяви про переведення на пенсію за віком позивачу призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У березні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив:

- здійснити перерахунок (донарахування) пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачуються страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2011-2013 рр. (2700,98 грн.);

- повідомити, який показник середньої заробітної плати в Україні було застосовано для розрахунку пенсії за віком в 2014 році;

- видати копію розпорядження (протоколу), згідно якого було призначено пенсію за віком та надати копію розрахунку заробітної плати, який наявний в матеріалах пенсійної справи, та згідно якого визначено розмір пенсії.

Листом від 28.03.2017 року №191/М-1 відповідач повідомив позивача, що відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" тільки в разі переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком (за дотриманням зазначених вимог) заробітна плата для обчислення пенсії буде визначатися з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком. Позивач отримує пенсію за віком, при переведенні на інший вид пенсії було враховано заробітну плату із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік - 1197,91 грн. (ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з тих підстав, що:

- після отримання права на пенсію за вислугу років позивач продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

- положення ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" застосовується до тих видів пенсій, які регулюються саме Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачена пенсія по вислузі років, тому дії відповідача щодо переведення з пенсії по вислузі років на пенсію за віком відповідно до зазначеного закону є протиправними, оскільки в даному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом. Таким чином, при призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідач мав розрахувати пенсію позивача з урахуванням вимог ч.2 ст.40 цього Закону, тобто із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2011-2013 роки);

- відповідно до ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" суми пенсії не одержані своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, тому строк звернення до суду позивачем не було пропущено;

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача за період з 05.11.2016 року з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В постанові від 29 листопада 2016 року №133/476/15-а Верховний Суд України дійшов висновку, що "показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Водночас, ОСОБА_6 було призначено пенсію відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше.

Крім того, після призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_6 продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

За таких обставин Вищий адміністративний суд України безпідставно погодився з висновком суду апеляційної інстанції про застосування у цій справі частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV."

До призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач отримував пенсію, призначену за вислугу років відповідно до ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 29 листопада 2016 року №133/476/15-а, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач з 14.08.2014 року мав здійснювати розрахунок та виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2011-2013рр.), що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В той же час, задовольняючи позовні вимоги позивача з 14.08.2014 року, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо особа, якій вони призначені. Отже, позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної йому пенсії, тобто у вересні 2014 року.

Згідно ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Посилання позивача та суду першої інстанції на положення ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" є помилковим, оскільки вони стосуються нарахованої та не виплаченої пенсії.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом 05.05.2017 року, поважних причин пропуску строку звернення до суду за період з 17.08.2014 року по 04.11.2016 року не навів, тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що постанова суду від 31 травня 2017 року в частині задоволених позовних вимог за період з 17.08.2014 року по 04.11.2016 року підлягає скасуванню та позов в цій частині слід залишити без розгляду. В частині задоволених позовних вимог позивача, а саме визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 05.11.2016 року постанову суду від 31 травня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 травня 2017 року у справі №336/2557/17 скасувати в частині зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 17.08.2014 року по 04.11.2016 року із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2011-2013 рр.), та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією за період з 17.08.2014 року по 04.11.2016 року та залишити позов ОСОБА_1 в цій частині без розгляду.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров