Справа № 815/2812/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2812/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальника УБОЗ ГУ МВС України в Одеській області Бех О.В. про визнання незаконним та скасування наказу ГУ МВС України в Одеській області №268о/с від 04.05.2014 року в частині звільнення та зарахування в розпорядження ГУ МВС України в Одеській області, зобов'язання поновити на попередній посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальника УБОЗ ГУ МВС України в Одеській області Бех О.В. про визнання незаконним та скасування наказу ГУ МВС України в Одеській області №268о/с від 04.05.2014 року в частині звільнення та зарахування в розпорядження ГУ МВС України в Одеській області, зобов'язання поновити на попередній посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні 16.08.2017 року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з огляду на те, що позивач не порушував порядок проходження служби не вчиняв дії, які підпадають під дію Дисциплінарного статуту ОВС, а тому не міг бути відсторонений від посади, зарахований у розпорядження ГУМ МВС України в Одеській області на невизначений час та в подальшому звільнений з ОВС за п.64 «є» Положення та ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС, а тому оскаржений наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню, позивача слід поновити на попередній посаді та стягнути на його користь грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу. Представник Відповідача - ГУ МВС України в Одеській області заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на скасування оскаржуваного наказу МВС України власним наказом №500 від 30.05.2014 року та неможливості поновлення позивача в ОВС, оскільки він був поновлений та звільнений з ОВС у зв'язку із проведеною реорганізацією та станом на 01.08.2017 року перед ним погашена заборгованість по грошовому забезпеченню з моменту видання наказу про його відсторонення від посади і зарахування до розпорядження ГУ МВС України в Одеській області до моменту його поновлення на посаді та подальшого звільнення з ОВС за іншою підставою. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача начальника УБОЗ ГУ МВС України в Одеській області Бех О.В. був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи, але не прибув до судового засідання без поважних причин.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановлює наступні факти та обставини:

Позивач проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ починаючи з 30.12.1996 року та, зокрема, відповідно до Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 07.07.2011 року №318о/с, полковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) призначено на посаду начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області.

Зокрема, судом встановлено, що 04.05.2014 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, на підставі Листа МВС України від 04.05.2014 року №8002/Чб, винесено Наказ №268о/с, яким відповідно до пункту 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено полковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) з посади начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в Одеській області, зарахувавши в розпорядження Головного управління МВС України в Одеській області за посадою начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в Одеській області з 04.05.2014 року.

Не погоджуючись з означеним Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 04.05.2014 року №268о/с, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, оскаржуваний позивачем Наказ від 04.05.2014 року №268 о/с, винесено Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області неправомірно, безпідставно та у порушення положень чинного законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, пов'язані з прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ регулюються, Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-XII (зі змінами та доповненнями), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (зі змінами та доповненнями), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-XII (зі змінами та доповненнями) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст.ст.2,3 Закону України "Про міліцію" основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків. Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Статтею 7 Закону України "Про міліцію" визначено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури міністерства внутрішніх страв, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до Закону. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 18 означеного Закону передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

На реалізацію вищезазначених норм Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджений Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV та визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до п.п.2,10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, норми якого поширюються і на працівників міліції, передбачено, що особи які перебувають на службі в органах внутрішніх справ і мають спеціальне звання полковник міліції, відносяться до старшого начальницького складу. Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з ч.2 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року №114, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії; у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі; за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства, відомства (організації, установи); за службовою невідповідністю; у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку; у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що п.8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року №114, містить вичерпний перелік підстав дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ.

Водночас, як встановлено судом та підтверджується наявними у справі документами, оскаржуваний позивачем - ОСОБА_1 Наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №268о/с від 04.05.2014 року, винесено на підставі листа МВС України від 04.05.2014 року №8002/Чб, який п.8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, жодним чином не визначено як підставу для дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, котрі не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ.

До того ж, в означеному листі Міністерства внутрішніх справ України від 04.05.2014 року №8002/Чб, за підписом заступника Міністра - керівника апарату Чеботарем С.І., зазначено, що керівництвом Міністерства погоджено звільнення полковника міліції ОСОБА_1 з посади начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в Одеській області.

При цьому, як з"ясовано судом, вказаний лист МВС України від 04.05.2014 року №8002/Чб, котрий слугував підставою для винесення спірного наказу №268 о/с від 04.05.2014 року, отримано ВДЗ УРСДЗ ГУМВС України в Одеській області, зокрема, 12.05.2014 року за вхідний №3148, про що свідчить відповідний відбиток штемпелю вхідної кореспонденції ГУМВС України в Одеській області.

Також, як встановлено судом та зазначено вище, спірний наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 04.05.2014 року №268 о/с винесено відповідно до пункту 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Так, згідно з п.21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29 липня 1991р. №114 для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ, а також у навчальних закладах (навчальних підрозділах), що здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів.

При змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

Особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Між тим, ані до письмових заперечень на адміністративний позов, ані в ході судового розгляду справи по суті, представником відповідача - ГУ МВС України в Одеській області, суду не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що перебування позивача - ОСОБА_1 в розпорядженні Головного управління МВС України в Одеській області за посадою начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в Одеській області з 04.05.2014року, викликано інтересами служби чи обумовлено відповідними наказами прямого керівництва.

Крім того, відповідно до п.п."в" п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що інших способів зарахування в розпорядження органу внутрішніх справ, окрім здійснення організаційно-штатних заходів, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, не передбачено.

Також, згідно з п.п."г" п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

Відповідно до п.3.4.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року №499, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №205/14896 (зі змінами та доповненнями) підставою для продовження строку перебування особи в розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців, є наказ або письмовий дозвіл Міністра на клопотанні начальника органу про продовження строку перебування в розпорядженні особи начальницького складу, де зазначається конкретна дата, але не більше двох місяців.

Зі вказаною позицією суду першої інстанції погодився Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі по цій справі від 02.08.2016 року, оскільки скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій, суд не зазначив про помилковість висновків судів щодо незаконності наказу №248о/с від 04.05.2014 року саме за цими підставами.

Виходячи з наведеного, суд встановив, що спірний наказ №268о/с від 04.05.2014 року виданий керівником ГУ МВС України з-за відсутності відповідних підстав для його видання та всупереч законодавству, яке регламентувало порядок проходження служби працівниками ОВС, що дає змоги визнати його таким, що не відповідає закону (протиправним) відповідно до положень ч.2 ст.162 КАС України.

Окрім того, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що вказаний наказ виданий особою, яка не мала права його видавати.

Так, відповідно до п.6 ст.9 Закону України «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» (в редакції, яка діяла станом на 04.05.2014 року) передбачено, що начальники управлінь по боротьбі з організованою злочинністю області призначаються на посаду і звільняються з посад Міністром внутрішніх справ України за поданням начальника Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю, погодженим з Комітетом Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією.

Вказана правова норма надає виключно Міністру внутрішніх справ України право звільняти працівника міліції з посади, яку обіймав позивач станом на 04.05.2014 року.

Видання спірного наказу №248о/с від 04.05.2014 року начальником ГУ МВС України в Одеській області є грубим порушенням його повноважень та втручанням у виключну компетенцію Міністра внутрішніх справ України з кадрових питань поза залежністю від наявності чи відсутності будь-яких підстав для цього.

Вказана обставина дає змоги суду прийти до висновку про явну протиправність оскаржуваного наказу №248о/с від 04.05.2014 року в частині звільнення з посади та переведення полковника ОСОБА_1 у розпорядження ГУ МВС України в Одеській області з ознакою його нікчемності.

Нікчемні акти не можуть породжувати для осіб, відносно яких вони прийняті будь-яких наслідків.

Підтвердженням цього є наступні обставини.

Позивач з 04.05.2014 року не був фактично звільнений з ОВС та переведений у розпорядження ГУ МВС України за наказом №248о/с від 04.05.2014 року, що підтверджується даними послужного списку позивача.

Наказ №248о/с від 04.05.2014 року в частині переведення позивача у розпорядження ГУ МВС України був скасований п.9 наказу компетентної посадової особи - Міністра внутрішніх справ України від 30.05.2014 року №500.

Цим же наказом, компетентною посадовою особою - Міністром внутрішніх справ України позивача було звільнено з ОВС за порушення дисципліни за п.64 «є» Положення, який фактично був реалізований наказом МВС України №978о/с від 30.05.2014 року.

Вищенаведене дає змоги суду прийти до висновку, що позивач фактично не звільнявся із займаної посади та не переводився до розпорядження ГУ МВС України в Одеській області в період з 04.05.2014 року по 30.05.2014 року за наслідками реалізації протиправного наказу №248о/с від 04.05.2014 року, а тому позовна вимога про зобов'язання поновити позивача на посаді не підлягає задоволенню згідно положень ч.1 ст.162 КАС України.

Згідно довідки Головного управління МВС України в Одеській області від 11.08.2017 року №14/1-191 позивачу повністю нарахована виплачена заборгованість по грошовому забезпеченню з а період з 04.05.2014 року по 03.07.2014 року (дати фактичного звільнення позивача за наказом МВС України №978о/с від 30.05.2014 року), що також підтверджується даними роздруківки надходжень на банківський рахунок позивача №421594 АТ «ПРИВАТБАНК» за 01.08.2017 року (отримано 201555,00 грн.), тобто заборгованості перед позивачем за вказаний період часу у ГУ МВС України в Одеській області не має, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з грошового забезпечення, а тому в задоволені цієї позовної вимоги слід відмовити на підставі положень ч.1 ст.162 КАС України.

Оскільки судом визнаний протиправним наказ №248о/с від 04.05.2014 року в частині звільнення та переведення у розпорядження позивача та цей наказ має ознаку явної протиправності (нікчемності) його скасування не потребується, оскільки судом встановлена протиправність з дати його видання, тобто з 04.05.2014 року.

Стосовно клопотання представника позивача про винесення окремої ухвали згідно положень ст.166 КАС України відносно протиправності дій посадових осіб ГУ МВС України відносно видання оскарженого наказу та порушення прав позивача, суд вважає, що відсутні підстави для його задоволення, адже підстави для визнання протиправним оскарженого наказу можуть співпадати з підставами вказаної окремої ухвали, що буде неприпустимим та суд враховує ту обставину, в яких умовах та за наслідками яких подій видавався цей наказ керівництвом ГУ МВС України в Одеській області та ту обставину, що вказаний наказ фактично не вплинув на права та обов'язки позивача з проходження ним служби в ОВС та був оперативно скасований МВС України, тобто фактично вже були прийняті заходи для скасування незаконного наказу та поновлення прав працівника ОВС.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправним наказ ГУ МВС України в Одеській області №268о/с від 04.05.2014 року в частині звільнення та зарахування в розпорядження ГУ МВС України в Одеській області полковника міліції ОСОБА_1.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 21.08.2017 року.

Суддя Єфіменко К.С.

.