Справа № 607/2975/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6889/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Керод Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2017 року в адміністративній справі № 607/2975/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

06 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі ГУ НП в Тернопільській області), які полягають у нескладанні висновку та неприйнятті рішення про призначення та невиплаті йому одноразової грошової допомоги, у звязку з визначенням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в поліції; зобовязати відповідача скласти висновок та прийняти рішення про призначення йому такої допомоги, видати відповідний наказ та виплатити цю допомогу.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що з 2003 року по 06.11.2015 перебував на службі в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 прийнятий на службу в Національну поліцію України, звідки звільнений на підставі наказу від 29.06.2017 на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). 07.10.2016 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення одноразової грошової допомоги і подав необхідні документи. Проте, у порушення зазначених вимог, листом заступника начальника ГУ НП в Тернопільській області від 20.02.2017 йому розяснено, що випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога, визначені ст.97 Закону України «Про національну поліцію», тому у призначенні і виплаті йому одноразової допомоги відмовлено. Зазначені дії відповідача позивач вважає такими, що не відповідають вимогам закону і порушують його права.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Тернопільській області, яка полягає у нескладанні висновку та неприйнятті рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.

Зобовязано ГУ НП в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 07 жовтня 2016 року про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти за результатами її розгляду рішення по суті.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, в частині незадоволення позовних вимог, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, неповно дослідив та зясував усі обставини справи. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд помилково порахував повноваження відповідача, в частині прийняття рішення про виплату мені одноразової грошової допомоги, видання наказу про її виплату та виплату такої допомоги дискреційними, оскільки відповідач, в цьому випадку міг діяти лише у єдиний, конкретно визначений спосіб, а усі інші дії є незаконними.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, не прийнявши рішення про призначення виплати позивачу одноразової грошової допомоги або відмови в призначенні такої виплати, своєю протиправною бездіяльністю допустив порушення вимог чинного законодавства, що визначає гарантії соціального і правового захисту працівників поліції, а також норми, які встановлюють порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності таких працівників. Разом з тим, суд дійшов висновку, що суд не вправі підміняти орган, на який покладено вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги і тому в частині позовних вимог щодо зобовязання відповідача скласти висновок, прийняти рішення про призначення йому такої допомоги та виплатити цю допомогу відмовив.

Як видно з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції в частині визнання дій відповідача протиправними та зобовязання розглянути повторно заяву сторонами не оскаржується, а оскаржується тільки постанова в частині відмови в задоволенні позову про зобовязання відповідача скласти висновок, прийняти рішення про призначення йому такої допомоги та виплатити цю допомогу.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є помилковими виходячи з наступного.

За вимогами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, дискреційні повноваження сукупність прав та обовязків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Тобто, у разі відсутності у субєкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобовязання судом субєк-та прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Як встановлено судом, листом № 96/05/3-2017 від 20.02.2017 Головне управління Національної поліції в Тернопільській області розяснило позивачу, що випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога, визначені статтею 97 Закону України «Про національну поліцію», тому призначення і виплата допомоги можлива лише у випадку відповідності висновку МСЕК до випадків, визначених цим Законом.

Разом з тим, статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII передбачено підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного спяніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоровю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що дискреційні функції ГУ НП в Тернопільській області щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, коли позивач йому надав всі необхідні документи, про визначенням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем у листі підстави відмови не належить до передбачених законом підстав відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Згідно з частиною третьою статті 105 КАС України позов може містити вимоги про зобовязання відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Частиною другою статті 162 КАС України передбачено чіткий перелік позовних вимог які може задовольнити суд при ухваленні постанови про задоволення позову.

Так, відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 162 КАС України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Разом з тим, цією ж статтею передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобовязати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобовязання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобовязання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли субєкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5.04.2005 зазначено, що стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказана правова позиція також відображена в постанові Верховного суду України від 16.04.2015 у справі № 826/4418/14.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що дії відповідача в даній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, а тому з метою ефективного захисту порушеного права необхідно зобовязати відповідача скласти висновок про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у звязку з втратою працездатності та зобовязати прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги та виплатити йому одноразову грошову допомогу у звязку з втратою працездатності.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2017 року в адміністративній справі № 607/2975/17 скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, яка полягає у нескладанні висновку та неприйнятті рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у звязку з втратою працездатності.

Зобовязати Головне управління Національної поліції України в Тернопільській області скласти висновок про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у звязку з втратою працездатності.

Зобовязати Головне управління Національної поліції України в Тернопільській області прийняти рішення про призначення виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у звязку з втратою працездатності та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у звязку з втратою працездатності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_1
Постанова в повному обсязі складена 21 серпня 2017 року.