Справа № 826/26705/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Київ К/800/13649/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Мороз Л.Л. Калашнікової О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року

у справі № 826/26705/15

за позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

до ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000»

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2015 року Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області звернулася до суду з адміністративним позовом до ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» про стягнення коштів у сумі 19980,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року, відмовлено у відкритті провадження, оскільки позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення і направити справу для продовження розгляду.

Справу розглянуто в попередньому судовому засіданні з врахуванням повноважень суду, встановлених частиною 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» є контрагентом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, за наслідками проведення ревізії якої позивачем встановлено завдання матеріальної шкоди. Позивач в позові просив стягнути з відповідача в дохід державного бюджету України, 19980,00 грн. зайво сплаченого податку на додану вартість, внаслідок придбання Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України за договором від 05.11.2014 року № 6 (СО) у ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» продукції військового значення (бронежилети) на загальну суму 119 880,00 грн., що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції, згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої та пункту 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Суб`єктом владних повноважень, за визначенням цього Кодексу, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу).

Із аналізу наведених процесуальних норм випливає, що для віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду визначальними є його публічно-правових характер та суб`єктний склад спірних правовідносин.

Пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено право органу державного фінансового контролю звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У цьому випадку позов заявлено не до підконтрольної установи, щодо якої здійснено перевірку Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, а до ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000».

На думку колегії суддів, суди попередніх інстанцій, проаналізувавши зміст позову та характер спірних правовідносин, дійшли правильного висновку, що вимоги органу державного фінансового контролю у цій справі заявлені з метою відшкодування збитків, завданих державі та підконтрольній установі внаслідок дій іншого суб`єкта господарювання. Так, заявник у позові вказує на виявлені збитки та їх розмір.

Відшкодування шкоди є формою цивільно-правової відповідальності та інститутом цивільного права, а позивач, хоча і є суб`єктом владних повноважень, але у даних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій у відношенні відповідача.

Крім того, предметом спору у даній справі є в тому числі порушення відповідачем умов договірних зобов`язань за договором від 05.11.2014 року № 6 (СО), укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000».

Відповідно до п.1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, підвідомчі господарським судам.

Отже, питання відшкодування матеріальної шкоди (збитків), яка, на думку позивача, завдана державі діями юридичної особи (не суб`єкта владних повноважень та непідконтрольної позивачу організації), носить приватноправовий зміст, а тому не може розглядатись та вирішуватись у порядку адміністративного судочинства. Такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відтак, спірні правовідносини не підпадають під дію пункту 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, адже позивач у цих правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій відносно відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки позовні вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про стягнення з відповідача грошових коштів не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області - відхилити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 826/26705/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді