Справа № 522/8808/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/8808/17
Провадження № 2а/522/1526/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

14 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст. ст. 2, 3, 17, 18, 19, 33, 71, 79, 86, 99, 100, 102, 104, 128. 158. 160, 161, 162,

163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову №207/17 від 05.05.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 6 800 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя: А.Ю.Бойчук

Справа № 522/8808/17

Провадження № 2а/522/1526/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову №207/17 від 05.05.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на мене накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 6 800 гривень та закрити провадження по справі; стягнути з Державного бюджету України на мою користь судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

В обґрунтування позову позивач вказує, що вказану постанову було ухвалено з рядом порушень вимог чинного законодавства та вона підлягає скасуванню з огляду на наступні обставини.

Позивач є власником ? частини будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2015 року.

З метою поліпшення житлових умов позивач та ОСОБА_2 вирішили здійснити реконструкцію індивідуального житлового будинку, та відповідно, 03.08.2016 року зареєстрували повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Реалізовуючи своє право власності, відповідно до положень ст.ст.316,317 ЦК України позивач з ОСОБА_2 24.12.2016 року здійснили поділ належної їм земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 на дві земельних ділянки, а саме:

-земельна ділянка площею 0,773 га, кадастровий номер НОМЕР_2

-земельна ділянка площею 0,0227 га, кадастровий номер НОМЕР_3

По закінченні здійснення будівельних робіт позивач та ОСОБА_2 подали до Управління ДАБК Одеської міської ради Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта.

07.03.2017 року року зазначена Декларація була зареєстрована в Управлінні ДАБК Одеської міської ради посадовою особою В.В. Савенко за № ОД 81.

17.03.2017 року на підставі вказаної Декларації та технічного паспорту від 20.01.2017 року державним реєстратором Шеплоцькою Христиною Богданівною було зареєстровано право власності позивача на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 298,5 кв.м, житловою площею 110,1 кв.м за адресою АДРЕСА_1. Що підтверджується копією Витягу №82749717 від 17.03.2017 року.

17.03.2017 року позивач отримав поштою:

акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 25.04.2017 року;

протокол про адміністративне правопорушення від 25.04.2017 року;

припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 17.03.2017 року.

При цьому зазначає, що з цими документами не знайомий, під час їх складання не був присутній, їх не підписував, про розгляд справи про адміністративне правопорушення позивачу не було відомо.

У судовому засіданні представник позивача пред'явлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 188-42 КУпАП передбачено, що невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У судовому засіданні встановлено, що № 05.05.2017 заступником начальника Управління-начальника інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименко Р. К. винесено постанову по справі про адміністративне порушення за № 207/17 про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 6.800 гривень.

При цьому з вищевказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку з невиконанням ним Припису Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил за адресою: АДРЕСА_1 від 17 березня 2017 року.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зазначені в статті 280 КУпАП. Зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 7 КУпАП.

Відповідно дост. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно дост. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Крім того, у відповідності дост. 278 КпАПУкраїни при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), який розглядатиме справу, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Тобто, доведення невинуватості не покладається на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, саме особа, яка притягає особу до адміністративної відповідальності повинна довести її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимогст. 293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що розгляд матеріалів справи про адміністративну відповідальність та винесення оскаржуваної постанови відбулось 05.05.2017 року за відсутності ОСОБА_1

З пояснень позивача суд вбачає, що останній на розгляді справи про адміністративне правопорушення присутній не був. Належним чином сповіщеним про розгляд справи про адміністративне правопорушення позивач не був. Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 25.04.2017 року, протокол про адміністративне правопорушення від 25.04.2017 року, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 17.03.2017 року.

та запрошення на розгляд справи про адміністративне правопорушення на 05 травня 2017 р. позивач не отримав.

У порушення вимог ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення відсутній підпис позивача, при цьому не надано доказів щодо його присутності при складанні протоколу та відмови позивача від підпису протоколу. Суд не вбачає, що позивачу було роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 268 КпАП України.

На спростування вказаних обставин відповідачем належних та допустимих доказів не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач був позбавлений свого Конституційного права брати участь у розгляді справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді даної адміністративної справи не були у повному обсязі досліджені обставини події, не встановлено факту належного сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, представником відповідача суду не було надано жодного доказу, який би спростовував твердження позивача та підтверджуючого законність та обґрунтованість постанови, що оскаржується, в частині дотримання вимог про сповіщення позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині скасування постанови підлягають задоволенню.

Також суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині закриття провадження по справі не підлягає задоволенню, так як адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких відноситься до компетенції інших органів державної влади.

Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача судового збору у сумі 640 гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України».

Частиною четвертою статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Визначальним у цій нормі є припис про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

Згідно ст.ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір» особи, які оскаржують постанову у справі про адміністративне правопорушення, не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Проте, положення ч.4 ст.288 КУпАП не вступають в колізію з положеннями ст.5 Закону України «Про судовий збір», якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло осіб і коло вимог, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним.

Закон України «Про судовий збір» не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям цього Закону (п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про судовий збір»).

Таким чином, норми ч.4 ст.288 КУпАП є спеціальними порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір», а тому за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Так, Верховний Суд України у постанові від 13.12.2016 року по справі № 306/17/16-а сформулював правовий висновок, відповідно до якого у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2, 3, 4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-1 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, ОСОБА_1, при зверненні до суду з цим позовом, був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.4 ст.288 КУпАП.

Проте, суд встановив, що згідно квитанції №1846 від 15.05.2017 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640 грн.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З вказаного слідує висновок, що позивач вніс судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, що є підставою для звернення його до суду з відповідною заявою про повернення судового збору, за наслідком розгляду якої суд виносить відповідну ухвалу.

За змістом статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, таким, що знайшли своє належне підтвердження у матеріалах та при розгляді справи, тому приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 17, 18, 19, 33, 71, 79, 86, 99, 100, 102, 104, 128. 158. 160, 161, 162,

163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову №207/17 від 05.05.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 6 800 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя: А.Ю.Бойчук