Справа № 813/1834/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

16 серпня 2017 року справа № 813/1834/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

судді Сакалоша В.М.

судді Грень Н.М.

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представників позивача - Докторевича Р.А., Ковпак М.С., Тибінки В.Я.

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом Ясниської сільської ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

Ясниська сільської ради звернулась до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_6, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстровану інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 11.07.2013 за №ЛВ34;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 6751084 від 14.10.2013, винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_5.

05 липня 2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання від представника Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - відповідач 1) про закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Клопотання мотивує тим, що з переходом права власності, спір виходить за межі адміністративної юрисдикції, оскільки такий стосується не тільки правомірності дій відповідача при реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, скільки правомірності набуття права власності особами на об'єкти нерухомості. Відповідач 1 зазначив, що обраний позивачем спосіб не призведе до захисту порушених прав та інтересів, оскільки дії відповідача по реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації вичерпали свою дію після реалізації. Право власності на об'єкта нерухомості перейшло до фізичної особи, і відповідно доводи позивача щодо зазначених порушень, допущених відповідачем, повинні оцінюватися при оспорюванні правомірності набуття особами права власності на такі об'єкти нерухомості в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне. Відповідач 1 просить закрити провадження у даній справі.

В судове засідання представники відповідачів не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

05 липня 2017 року в судовому засідання представник третьої особи подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. В обґрунтування клопотання зазначив, що позивач вказує на порушення його права як власника земельної ділянки, які були допущені ОСОБА_6 Окрім того, третя особа стверджує, що із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду, як власник земельної ділянки, що дає підстави вважати, що даний спір не стосується захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішення питання щодо права власності на землю. Враховуючи те, що позивач вважає, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням пунктів 1, 14, 29 договору оренди земельної ділянки від 18.10.2010 даний спір випливає з договірних відносин та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Третя особа просить закрити провадження у даній справі.

В судовому засіданні представник третьої особи клопотання про закриття провадження у справі підтримав.

Представники позивача в судовому засіданні щодо клопотання про закриття провадження у справі заперечили, надали суду письмові заперечення. Заперечення на клопотання про закриття провадження у справі мотивовані наступним. Позивач зазначив, що оскаржує рішення суб'єкта владних повноважень, який в порушення вимог Закону прийняв в експлуатацію об'єкт самочинного будівництва. Крім того, позивач зазначив, що не заявляє вимоги про знесення об'єкту самочинного будівництва, тому з позовних вимог не вбачається спору про право. Позивач стверджує, що доводи відповідача, що спірна декларація вичерпує свою дію після реалізації чи реєстрації права власності, не відповідають дійсності, оскільки в подальшому можливі умови скасування такої декларації, як органом державного архітектурно-будівельного контролю так і судом. Також позивач зазначив, що спори, які виникають з приводу самочинного будівництва є публічно-правовими, оскільки виникають за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізує у спірних правовідносинам надані йому законодавством владні управлінські функції стосовно забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян. Позивач вважає, що справи за позовом такого суб'єкта належать до юрисдикції адміністративних судів. З огляду на викладене позивач вважає, що доводи представника відповідача та представника третьої особи в клопотанні про закриття провадження у справі слід відхилити, оскільки наведені правові позиції ґрунтуються на невірному розумінні спору та доказуванні, і зводяться до намагання надати іншу оцінку обставинам справи чим спонукати до необґрунтованого закриття провадження.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються клопотання про закриття провадження у справі, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 22.07.2005 набула право власності на магазин загальною площею 146.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу Р№2559 від 22.06.2005 посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І. та витягом № 7847385 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.07.2005.

18.10.2010 між Ясниською сільською радою та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0912 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для обслуговування магазину площею 146,4 м.кв., що знаходиться за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Лісопотік. Вказаний договір укладено строком на 5 (п'ять) років та 21 жовтня 2010 року зареєстрований в Управлінні Держкомзему Яворівського району.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області зареєстровано за № ЛВ 34 від 11.07.2017 третій особі ОСОБА_6 декларацію про готовність об'єктів до експлуатації «Реконструкції будівлі магазину під нежитлову будівлю з житловими приміщеннями в мансардному поверсі на АДРЕСА_1».

Предметом даного спору є скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ЛВ 34 від 11.07.2017, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Як встановлено судом на підставі зазначеної декларації третьою особою ОСОБА_6 14 жовтня 2013 року зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі магазину з вбудованими приміщеннями квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до положень статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Отже, аналізуючи позовні вимоги позивача можна зробити висновок, що спір стосується не стільки правомірності дій відповідача щодо реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, скільки правомірності реєстрації права власності на нерухоме майно, що перебуває на даний час у приватній власності третьої особи ОСОБА_6, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права індексний номер 10809631 від 14.10.2013.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначив, що земельна ділянка надавалася ОСОБА_6 в оренду для обслуговування магазину. Відповідно до п. 1, 14 та 29 Договору оренди земельної ділянки від 18.10.2010, ОСОБА_6 могла здійснювати будівництво лише за письмовою згодою позивача. Позивач зазначив, що не надавав згоди на здійснення будівництва. Таким чином позивач вважає, що здійсненне будівництво є самочинним, а тому прийняття його в експлуатацію є порушенням вимог ст. 376 Цивілього кодексу України. Зрештою позивач стверджує, що порушено його право, як власника земельної ділянки, на якій такий об'єкт було збудовано.

Отже, предметом спору є захист порушених прав позивача, як власника земельної ділянки на якій збудовано об'єкта житлової нерухомості - нежитлової будівлі магазину з вбудованим приміщенням квартири.

З наведеного слідує, що зазначений спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади (або місцевого самоврядування), а має приватноправовий характер, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи щодо, зокрема, захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Таким чином, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими та втрачають ознаки публічно-правового спору.

Отже, в даному випадку має місце спір про право, який підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand vs. Austria у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За таких обставин, провадження у справі, що розглядається, підлягає закриттю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 03 листопада 2015 року, в якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, передачі її у довгострокову оренду та видачі дозвільних документів та введення в експлуатацію об'єктів інженерної та транспортної інфраструктури з видачею правовстановлюючих документів подальше оспорювання правомірності таких дій має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Згідно з частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Оскільки, оскаржувані рішення відповідача про реєстрацію є актом індивідуальної дії і вичерпали свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власником документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації, а тому подальше оспорювання правомірності права власності на об'єкт нерухомості, у свою чергу, регулюється цивільним законодавством.

Подібна правова позиція висловлена також Вищим адміністративним судом України (ухвала ВАСУ від 31.08.2016 № К/12077/16).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, на виконання приписів частини другої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд роз'яснює позивачеві, що заявлені вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства з урахуванням правил територіальної підсудності.

Враховуючи викладене, судом встановлено відсутність підстав для розгляду заявлених вимог в порядку адміністративного судочинства, а тому суд приходить до висновку про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :

Задовольнити клопотання представника Державної архітектурно-будівельної інспекції України та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 про закриття провадження у справі.

Закрити провадження у справі № 813/1784/17 за позовом Ясниської сільської ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.08.2017 року.

Головуючий суддя Р.М. Брильовський

Суддя Н.М. Грень

Суддя В.М. Сакалош