Справа № 807/231/17
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2017 рокум. Ужгород№ 807/231/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Станавська А.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2;

відповідача: Головне управління Національної поліції у Закарпатській області, представник - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу №279 від 16.02.2017 року "Про звільнення зі служби в НП України старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1С.", наказу №33о/с від 17.02.2017 року про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1, слідчого (за рахунок старшого слідчого) відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого (за рахунок старшого слідчого) відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Позивач вважає Протокол про адміністративне правопорушення від 27.01.2017 року складний працівниками патрульної поліції безпідставним та незаконним, оскільки він не перебував у стані алкогольного чи будь-якого іншого сп'яніння, що підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду від 27.02.2017 року по справі №308/985/17. Таким чином, позивач вважає рішення прийняті відповідачем про його звільнення зі служби відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України - неправомірним. За таких обставин, позивач та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі з мотивів викладених в наданому письмовому запереченні, вказавши на наступне. 30.01.2017 року наказом відповідача за №173 було призначено службове розслідування, згідно якого встановлено, що в приміщенні Закарпатського обласного наркологічного диспансеру черговим лікарем було проведено медичний огляд позивача та встановлено, що позивач перебував у стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом. Таким чином, працівниками патрульної поліції за порушення вимог п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача. Так, скоєння позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) підтверджується адміністративним протоколом серії БР №246259 від 27.01.2017 року, постановою про накладення адміністративного стягнення серії АР №058648 від 27.01.2017 року та поясненнями працівників патрульної поліції. Позивач про факт складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про адміністративне правопорушення керівництву відповідача не довів. Отже, зазначена подія, яка проявилася у грубому порушенні транспортної дисципліни стала наслідком недотримання позивачем вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Виходячи з вище викладеного представник відповідача в судовому засіданні наголошувала, що наказ відповідача №279 від 16.02.2017 року та наказ №33 о/с від 17.02.2017 року були прийняті у відповідності до чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.01.2017 року наказом відповідача за № 173 було призначено службове розслідування щодо позивача за фактом керування автомобілем перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння 27.01.2017 року близько 03:20 год. (а.с. 62).

За результатами службового розслідування було складено Висновок від 16.02.2017 року, у відповідності до якого зазначено, що 27.01.2017 близько 04.35 години працівниками наряду Управління патрульної поліції в м. Ужгороді та Мукачеві за порушення вимог п.п. 31.6 "б" Правил дорожнього руху України, а саме: керування транспортним засобом на якому в темну пору доби не працювала права фара в режимі ближнього світла (а.с. 78-81).

За вказане порушення Правил дорожнього руху України працівниками патрульної поліції відносно позивача винесено постанову серії АР № 058648 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 340 гривень по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП (а.с. 74).

У Висновку від 16.02.2017 року за результатами службового розслідування відносно позивача зазначено, що під час перевірки документів на право керування транспортним засобом у працівників патрульної служби виникли підозри, що позивач перебуває в стані алкогольного сп'яніння (запах парів алкоголю з ротової порожнини та порушення координації), у зв'язку з чим останньому було запропоновано пройти медичний огляд для встановлення стану сп'яніння за допомогою приладу «Драгер». Вказану пропозицію позивач відхилив та виявив бажання пройти медичний огляд в Закарпатському обласному наркологічному диспансері (а.с. 79). У подальшому в приміщенні Закарпатського обласного наркологічного диспансеру черговим лікарем було проведено медичний огляд позивача та видано висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння №23 від 27.01.2017 року (а.с. 79).

Згідно висновку за №23 від 27.01.2017 року чергового лікаря Закарпатського обласного наркологічного диспансеру - позивач на момент освідчення перебував у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 73).

Так, на підставі висновку Закарпатського обласного наркологічного диспансеру за №23 від 27.01.2017 року, 27.01.2017 року працівниками патрульної поліції за порушення вимог п.2.9 "а" Правил дорожнього руху України у присутності двох свідків відносно позивача було складено Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 72).

Підчас службового розслідування від позивача були відібрані письмові пояснення від 02.02.2017 року, у відповідності до яких він заперечував факт вживання ним 27.01.2017 року під час керування транспортним засобом алкогольних або інших психотропних речовин (а.с. 63-65).

Також, в ході службового розслідування, письмові пояснення були надані працівниками патрульної поліції ОСОБА_4 (а.с. 68) та ОСОБА_5 (а.с. 70-71) які підтверджували факт перебування позивача в стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом.

Згідно Висновку від 16.02.2017 року за результатами службового розслідування відносно позивача зазначено, що за порушення вимог ст.1, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ігнорування вимог ст. 18, ст. 64 Закону України "Про національну поліцію", грубе порушення Правил дорожнього руху України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що проявилися у порушенні транспортної дисципліни та, як наслідок,призвело до дискредитації звання поліцейського перед громадкістю, неінформуванні керівництва Ужгородського ВП ГУНП про факт складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесення постанови про адміністративне правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП, позивача відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнити зі служби в Національній поліції України (а.с. 80-81).

На підставі Висновку від 16.02.2017 року за результатами службового розслідування відносно позивача, відповідачем було прийнято Наказ від 16.02.2017 року №279 "Про звільнення зі служби в НП України старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1 " (а.с. 8-9).

Таким чином, Наказом відповідача від 17.02.2017 року №33 о/с "По особовому складу", відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" позивача за п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) було звільнено зі служби в поліції з посади слідчого (за рахунок старшого слідчого) відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області з 17.02.2017 року (а.с. 25).

Також, в матеріалах справи міститься Висновок Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи від 16.02.2017 року, згідно якого зазначено, що в крові (забір крові проведено 27.01.2017 року о 06:53 год.) позивача не виявлено метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів (а.с. 41-42).

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Разом з тим, суд констатує наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Так, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року справа за №308/986/17 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 27.01.2017 року - провадження у справі було закрито за відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП (а.с. 10-11).

Дана постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року справа за №308/986/17 набула законної сили 09.03.2017 року (а.с. 11).

Представник відповідача в наданих письмових запереченнях та в судовому засіданні наголошував, що Ужгородським міськрайонним судом не було взято до уваги висновок Закарпатського обласного наркологічного диспансеру за №23 від 27.01.2017 року, а узято до уваги Висновок Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи від 16.02.2017 року.

Однак, суд констатує, що дана постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року справа за №308/986/17 відповідачем (сторонами) не оскаржувалася у встановленому законом порядку та набула законної сили. А у відповідності до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року справа за №308/986/17, що набула законної сили повторно не доказуються при розгляді даної адміністративної справи.

Таким чином, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 72 КАС України постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року справа за №308/986/17, яка набула законної сили, в питанні щодо відсутності події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння) в діях позивача є обов'язковою для Закарпатського окружного адміністративного суду при розгляді даної справи.

Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України обставини щодо відсутності в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння) встановлені постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року справа за №308/986/17, яка набула законної сили, повторно не доказуються при розгляді даної адміністративної справи.

Виходячи з вище викладеного, враховуючи вимоги ч. 1, ч. 4 ст. 72 КАС України, у зв'язку з набуттям законної сили постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року справа за №308/986/17, суд приходить висновку, про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення зазначеного в Протоколі від 27.01.2017 року, а саме: визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом 27.01.2017 року в стані алкогольного сп'яніння.

Отже, вчинення позивачем адміністративного правопорушення визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП, що слугувало підставою для звільнення позивача зі служби в поліції, не було підтверджено, натомість рішенням суду, яке набуло законної сили було встановлено відсутність в діях позивача складу вказаного правопорушення.

Щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, у зв'язку з допущенням адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 (керування транспортним засобом на якому в темну пору доби не працювала права фара в режимі ближнього світла) КУпАП суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень : 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ, згідно з цим статутом.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку (частина перша). У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові (частина друга).

Відповідно до п. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У відповідності до п. 14 ст. 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, з аналізу вище вказаних норм законодавства вбачається, що звільнення з органів внутрішніх справ - це найсуворіший вид дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведених в статті 12 Дисциплінарного статуту, який є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Зокрема, в постанові від 20.10.2015 року №21-2440а15 Верховний Суд України зазначає: "Провівши системний аналіз зазначених норм матеріально права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Невиконання вимог наказів N 488дск та N 157, що стало підставою для звільнення позивача, не містить ознак такого проступку, а підпадає під поняття порушення службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Статуту".

Однак, відповідачем, як суб'єктом владних повноваженьне було надано до суду достатніх доказів на підтвердження того, що дії позивача, що проявилися у порушенні транспортної дисципліни, а саме: порушення ч. 1 ст. 121 (керування транспортним засобом на якому в темну пору доби не працювала права фара в режимі ближнього світла) КУпАПза своєю суттю підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та були несумісними із подальшим проходженням служби та заслуговували на застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу - звільнення зі служби.

Також, у Наказі від 16.02.2017 року №279, відповідач вказує, що позивачем не було інформовано керівництво Ужгородського ВП ГУНП про факт складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про адміністративне правопорушення (а.с. 8).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський зобов'язаний інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Таким чином, поліцейський зобов'язаний інформувати безпосереднього керівника про такі обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Однак, як вбачається з пояснень позивача, у зв'язку з оскарженням Протоколу від 27.01.2017 року про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, він не вбачав наявності обставин, що унеможливлюють його подальшої служби у поліції.

Так, відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийняття ним наказу №279 від 16.02.2017 року та наказу №33 о/с від 17.02.2017 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середньомісячна заробітна плата позивача, яка обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують місяцю звільнення з роботи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", складає: 10896,05 грн. (із розрахунку згідно ОСОБА_6 відповідача від 31.03.2017 року (а.с. 40), а саме: за грудень 2016 року - 11066,05 та січень 2017 року - 10726,05 грн. ((11066,05 грн. + 10726,05 грн.) / 2 місяці)).

Середньоденна заробітна плата позивача, згідно наданої відповідачем ОСОБА_6 від 31.03.2017 року, складає 351,5 грн. (11066,05 грн. + 10726,05 грн.) / 62 дні).

Позивача поновлено на роботі рішенням суду від 18.08.2017 року.

Як встановлено в судовому засіданні позивачеві було виплачено грошове забезпечення за 17.02.2017 року.

Отже, сума грошового забезпечення, яка підлягає відшкодуванню позивачеві за час вимушеного прогулу з (18.02.2017 року по 17.08.2017 року) становить 64322,25 грн.

При цьому, відповідно до пункту 2, пункту 3 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, постанова суду в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді слідчого (за рахунок старшого слідчого) відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління відповідача та виплати заробітної плати за один місяць в сумі - 10896,05 грн. підлягає негайному виконанню.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, позовні вимоги підтверджено належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області - задовольнити.

2.Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Закарпатській області №279 від 16.02.2017 року "Про звільнення зі служби в НП України старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1С.",

3.Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Закарпатській області №33о/с від 17.02.2017 року "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1, слідчого (за рахунок старшого слідчого) відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області.

4.Головному управлінню Національної поліції у Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, ) поновити капітана поліції ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді слідчого (за рахунок старшого слідчого) відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції у Закарпатській області з 17.02.2017 року.

5.Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, ) виплатити ОСОБА_1 (м. Ужгород, вул. Тлехаса, 93/47) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 64322,25 (шістдесят чотири тисячі триста двадцять дві гривні двадцять п'ять копійок) грн.

6.Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді слідчого (за рахунок старшого слідчого) відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції у Закарпатській області з 17.02.2017 року та стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за один місяць в розмірі 10896,05 (десять тисяч вісімсот дев'яносто шість гривень п'ять копійок) підлягає до негайного виконання.

7.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_7

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 18 серпня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 22 серпня 2017 року.