Справа № 826/21979/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

07 серпня 2017 року №826/21979/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Командор 2000»
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Командор 2000» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.05.2015 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 07.05.2015 №265/1/22-07/32487451, прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.05.2015 №.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 07.05.2015 №265/1/22-07/32487451 та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 21.05.2015 №.

Адміністративну справу №826/21979/15 розглянуто в письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Командор 2000» по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з товариством з додатковою відповідальністю «Велика страхова компанія» та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Автоексімстрах» за період 2012-2014 роки.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Командор 2000» пункту 44.1 статті 44, пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у сумі 361 546,00 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 07.05.2015 №265/1/22-07/32487451 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.05.2015 №, яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 451 932,50 грн., ., у тому числі: 361 546,00 грн. - основний платіж, 90 386,50 - штрафні (фінансові) санкції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Командор 2000» не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07.05.2015 №265/1/22-07/32487451 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Командор 2000» та його контрагентами:

товариством з додатковою відповідальністю «Велика страхова компанія» за типовими договорами від 02.07.2012 №ФР_ЕК/і10.12-0012, від 01.06.2012 №ФР_ЕК/і10.12-0002, від 02.07.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0039, від 01.08.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0090, від 02.07.2012 №ФР_ЕК/z40.12-0010, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0125, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/z40.12-0035, від 01.11.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0157, від 01.11.2012 №ФР_ЕК/z40.12-0046, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/i10.12-0046, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/i10.12-0057;

приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Автоексімстрах» за договором від 01.08.2013 №ФР-0454.

З матеріалів справи видно, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Командор 2000» (страхувальник) та товариством з додатковою відповідальністю «Велика страхова компанія» (страховик) укладено типові договори добровільного страхування фінансових ризиків від 02.07.2012 №ФР_ЕК/і10.12-0012, від 01.06.2012 №ФР_ЕК/і10.12-0002, від 02.07.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0039, від 01.08.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0090, від 02.07.2012 №ФР_ЕК/z40.12-0010, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0125, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/z40.12-0035, від 01.11.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0157, від 01.11.2012 №ФР_ЕК/z40.12-0046, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/i10.12-0046, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/i10.12-0057, відповідно до яких майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з фінансовим ризиком в його підприємницькій (господарській) діяльності, в цивільно-правових відносинах внаслідок втрати доходів або прибутку в результаті невиконання (неналежного виконання) його контрагентами фінансових зобов'язань у відповідності з договорами поставок.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів добровільного страхування фінансових ризиків від 02.07.2012 №ФР_ЕК/і10.12-0012, від 01.06.2012 №ФР_ЕК/і10.12-0002, від 02.07.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0039, від 01.08.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0090, від 02.07.2012 №ФР_ЕК/z40.12-0010, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0125, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/z40.12-0035, від 01.11.2012 №ФР_ЕК/к40.12-0157, від 01.11.2012 №ФР_ЕК/z40.12-0046, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/i10.12-0046, від 01.10.2012 №ФР_ЕК/i10.12-0057, заявок на добровільне страхування фінансових ризиків, актів приймання-передачі надання страхових послуг, виписок по банківським рахункам.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Командор 2000» (страхувальник) та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Автоексімстрах» (страховик) укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків від 01.08.2013 №ФР-0454, відповідно до якого предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, і пов'язані з фінансовими ризиками при здійсненні підприємницької (господарської) діяльності, зокрема з ризиком втрати ним доходів або прибутку в результаті невиконання або неналежного виконання контрагентами страхувальника умов укладеного між ними договору (контракту, угоди).

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору добровільного страхування фінансових ризиків від 01.08.2013 №ФР-0454, додатків до договору, актів про надання послуг, виписок з банківських рахунків.

З вищезазначених договорів добровільного страхування фінансових ризиків вбачається, що вони укладенні з метою гарантування виконання умов договору поставки від 01.04.2010 №2148/50/10/10, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Командор 2000» та товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такого договору.

У свою чергу, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, як на підставу спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Командор 2000» та його контрагентами: товариством з додатковою відповідальністю «Велика страхова компанія» та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Автоексімстрах» вказано на податкову інформацію, в якій встановлено факти фіктивності надання зазначеними страховими компаніями страхових послуг на користь позивача. На підтвердження такої інформації надано протоколи допитів в якості свідків ОСОБА_2 (засновника і керівника товариства з додатковою відповідальністю «Велика страхова компанія», протокол від 14.06.2014) та ОСОБА_3 (керівника товариством з обмеженою відповідальністю «Артдеко Україна», протокол від 04.08.2014). Зокрема, в ході допиту ОСОБА_2 повідомив, що: «жодного документу товариства з додатковою відповідальністю «Велика Страхова Компанія» я не складав, мені лише приносили їх на підпис співробітники аудиторської компанії, інколи мені навіть не давали ознайомитись з їх змістом. Печатка товариства з додатковою відповідальністю «Велика Страхова Компанія» та установчі документи останньої були передані мною кур'єром (його дані назвати не зможу) ОСОБА_4, на її вимогу, більше я їх не бачив.».

Допитаний директор товариства з обмеженою відповідальністю «Артдеко Україна» ОСОБА_3 підтвердив покази ОСОБА_2 в частині фіктивності надання страхових послуг зі сторони товариства з додатковою відповідальністю «Велика страхова компанія», та показав, що в 2013 році, він, за вимогою службових осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» змушений був переукласти договір страхування товарів у реалізації в товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» вже з іншою страховою компанією - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Автоексімстрах» під завищений відсоток страхування у розмірі 8% від вартості поставлених до товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» товарів. При цьому, товариство з обмеженою відповідальністю «Артдеко Україна» жодних послуг страхування у даному випадку не потребувало та таких послуг від приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Автоексімстрах» не отримувало. Йому також відомо про те, що подібні договори страхування вимушені були укладати всі інші постачальники товарів, які здійснювали поставки впродовж 2012 - 2014 років до магазинів товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К».

Аналізуючи доводи сторін, а також матеріали справи, суд наголошує на тому, що позивачем не доведено суду економічної доцільності господарських взаємовідносин із товариством з додатковою відповідальністю «Велика страхова компанія» та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Автоексімстрах», зокрема, рентабельність відповідних договорів, їх ділову доцільність.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не спростовано належними доказами висновків акта перевірки від 07.05.2015 №265/1/22-07/32487451, а тому суд приходить до висновку, що документи первинної бухгалтерської звітності підписані від імені товариства з додатковою відповідальністю «Велика страхова компанія» і приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Автоексімстрах» невстановленими особами, а тому відсутні підстави для визнання вчинених між позивачем та його контрагентами господарських операцій зі страхування реальними.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Суд акцентує увагу, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Отже, якщо певна господарська операція не відбулася, визначення податкового кредиту є безпідставним і податок на додану вартість не підлягає відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у позивача податкових накладних, а також доказів сплати контрагенту вартості товару з податком на додану вартість.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613.

Отже, в межах даного спору судом не встановлено реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки суду не надано належних первинних та бухгалтерських документів, які б посвідчували фактичне здійснення придбання товару позивачем у контрагента.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод, відповідно при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.