Справа № 489/3478/17
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/3478/17
Номер провадження 2-а/489/342/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 серпня 2017 р. о 10 год. 30 хв., Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Тихонової Н.С., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інгульського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання і сплатити суму не отриманої частини довічного грошового утримання,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інгульського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання і сплатити суму не отриманої частини довічного грошового утримання.

Свої вимоги мотивував тим, що він працював на посаді судді Ленінського районного суду м. Миколаєва. Згідно Постанови Верховної ради України від 22.09.2016 р. позивача звільнено із займаної посади у зв'язку з поданням заяви про відставку. В зв'язку з викладеним позивачу призначено виплату довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Однак, на переконання позивача, такий розмір грошового утримання відповідачем визначено невірно, оскільки позивачеві не зараховано до стажу роботи стаж, який він мав до призначення на посаду судді, а саме період навчання у вищому навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати протиправними дії Інгульського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській області щодо відмови йому у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання; зобов'язати Інгульське Об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській областіпровести перерахунок та виплату позивачеві щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням розрахунку стажу, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, з урахуванням вже виплачених сум; зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету ім.. І.І. Мечникова та календарний період проходження строкової військової служби; встановити позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88,0 відсотків утримання працюючого судді на відповідній посаді, виходячи з ТУ ДСА в Миколаївській області - 25 344 грн., яке виплачувати з 07.10.2016 р. та виплатити недоотриману йому різницю.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до Указу Президента України №846/98 від 05.08.1998 р. ОСОБА_1 призначено на посаду судді Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Згідно Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 р ОСОБА_1звільнено з посади судді Ленінського районного суду м. Миколаєва у зв'язку з поданням заяви про відставку, про що виконуючим обов'язки голови Ленінського районного суду м. Миколаєва 06.10.2016 р. видано Наказ №13ос/г16.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47).

ОСОБА_1 з 07.10.2016 р. перебуває на обліку в Об'єднаному Інгульському управлінні Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській області (Управлінні Пенсійного фонду України в Корабельному) районі м. Миколаєва та отримує довічне грошове утримання судді в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, що складає 20 880 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем при призначенні його довічного грошового утримання невірно та з порушенням вимог діючого законодавства визначено розмір такого утримання на рівні 80 відсотків. Таке порушення виникло у зв'язку з тим, що відповідачем не зараховано до стажу роботи позивача стаж роботи, який він має до призначення на посаду судді, зокрема період навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету ім.. І.І. Мечникова та календарний період проходження строкової військової служби, які повинні зараховуватись при призначенні довічного грошового утримання судді.

Так з матеріалів справи вбачається, що до трудового стажу роботи ОСОБА_1 входять: з 30.10.1972 р. по 04.11.1974 р. - строкова військова служба, що становить 2 роки 0 місяців 5 днів; половина строку навчання за період з 01.09.1975 р. по 27.06.1980 р. за денною формою навчання у Одеському державному університеті ім.. І.І. Мечникова, що становить 2 роки 4 місяці 28 днів (1/2 частина навчання тривалістю 4 роки 9 місяців 26 днів); з 01.09.1998 р. по 05.10.2016 р. робота на посаді судді Ленінського районного суду м. Миколаєва - 18 років 1 місяць 6 днів.

Разом з тим, слід зазначити, що позивачем невірно розраховано стаж роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді, оскільки період навчання у вищому навчальному закладі, який позивач при розрахунку трудового стажу включив повністю, відповідно до вимог законодавства зараховується як половина від повного періоду навчання.

Тобто загальний стаж трудової діяльності позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 22 роки 6 місяців 9 днів.

Згідно наданих заперечень Об'єднаного Інгульського управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській області вбачається, що у позивача відсутнє право на отримання довічного грошового утримання судді в розмірі 88 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки військова строкова служба, навчання в вищому навчальному закладі згідно законодавства не можуть бути зараховані при призначенні позивачу довічного грошового утримання судді, та спростовуються наступними положеннями діючого законодавства.

За правилами частини четвертої зазначеної статті Закону України «Про статус суддів» судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Частиною третьою статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності з 1 жовтня 2011 року), чинною на час виникнення спірних відносин, передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У частині п'ятій вказаної норми Закону визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «;Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами ПФУ за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України Рішенням від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах по справах № 21-472а15 від 09.06.2015 р., №21-429а15 від 17.03.2015 р., 21-584а14 від 24.03.2015 р.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (редакція до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Таким чином, судом встановлено, що стаж трудової діяльності позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 22 роки 6 місяців 9 днів, що в свою чергу дає право на збільшення розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 80% до 84% відповідно.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що Інгульське Об'єднане Управління ПФУ м. Миколаєва в Миколаївській області неправильно застосувало положення чинного законодавства, позбавивши тим самим позивача права на збільшення на 4 відсотків розміру довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачем неправомірно було при визначені розміру довічного грошового утримання позивача було засновано його розмір на рівні 80%, замість належних 84 %, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак підлягають задоволенню частково.

Згідно ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 7-12, 86, 159, 161-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інгульського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання і сплатити суму не отриманої частини довічного грошового утримання - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Інгульського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській області відмови ОСОБА_1 у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язати Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області врахувати, при обчисленні довічного грошового утримання, календарний період з 30.10.1972 р. по 04.11.1974 р. - строкової військової служби, що становить 2 роки 0 місяців 5 днів; половину строку навчання за денною формою у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова , з 01.09.1975 р. по 27.06.1980 р., що становить 2 роки 4 місяці 28 днів (1/2 частина навчання тривалістю 4 роки 9 місяців 26 днів); до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1

Зобов'язати Інгульське Об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській областіздійснити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановивши його в розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши такий перерахунок починаючи з 07.10.2016 р. та виплатити недоотриману йому різницю.

Компенсувати судові витрати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. за рахунок Державного бюджету України. Виконання судового рішення щодо повернення судового збору доручити Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Зобов'язати Інгульське Об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва у Миколаївській області подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя: Н.С. Тихонова