Справа № 766/7173/17
Суддя: Гаврилов Д. В.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №766/7173/17
Пров. №2-а/766/1709/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя - Гаврилов Д.В.,

секретар - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Херсонської міської ради та секретаря Херсонської міської ради Урсуленко Олени Борисівни про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулись з позовом до Херсонської міської ради, третя особа секретар Херсонської міської ради VII скликання Урсуленко О.Б. про визнання протиправним рішення Херсонської міської ради від 24.03.2017 року № 579 «Про обрання голів постійних комісій міської ради VII скликання та затвердженням їхнього складу із визнанням такими, що втратили чинність, рішень міської ради від 18.12.2015 №4 , від 31.05.2016 року №206, від 31.08.2016 року №346» та його скасування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що оскаржуване рішення Херсонської міської ради від 24.03.2017 року № 579 порушує положення чинного законодавства, прийняте не у спосіб, який встановлений законом та нормативно-правовим актом ради - Регламент Херсонської міської ради, що призвело до порушень прав і гарантій позивачів встановлених законом, оскільки вони є депутатами міської ради, а оскаржуваним рішенням вирішено питання стосовно подальшої реалізації ними особисто депутатських прав та обов'язків. Також вказали, що про розпорядження міського голови, щодо скликання позачергової сесії міської ради на 24.03.2017 року їм стало відомо лише 23.03.2017 року, що позбавило деяких позивачів можливості брати участь у пленарному засіданні, не були у встановленому порядку ознайомлені із проектом оскаржуваного рішення, що призвело до усунення позивачів від можливості бути включеними до складу постійної комісії та обрати голів комісій.

Представник Херсонської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у письмовому заперечені.

В судовому засіданні представник позивачів просив задовольнити позов.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу та оцінивши наданні сторонами докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 23.03.2017 року Херсонським міським головою було видано розпорядження № 41-с «Про скликання позачергової сесії міської ради VII скликання та визначення дати проведення її пленарного засідання»

Відповідно до ст. 56 Регламенту Херсонської міської ради VII скликання вказане розпорядження через електронну пошту було надіслано позивачам, що ними не заперечується.

Виходячи з витягу з протоколу пленарного засідання позачергової сесії від 24.03.2017 року, депутатами міської ради було затверджено порядок денний, підчас пленарного засідання депутатам міської ради запропоновано заповнити заяви щодо включення їх до складу постійних комісій міської ради. По кожній окремо поданій заяві, щодо входження до постійної комісії депутатами міської ради проводилось голосування.

За результатом розгляду заяв депутати проголосували за прийняття в цілому рішення «Про обрання голів постійних комісій міської ради VII скликання та затвердження їх складу, із визнання таким, що втратили чинність, рішень міської ради від 18.12.2015 № 4, від 31.05.2016 №206, від 31.08.2016 № 346».

У відповідності до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 p. № 781/11/13-10 щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ (підготовлено на підставі аналізу вивчення та узагальнення причин скасування Верховним Судом України судових рішень Вищого адміністративного суду України, переглянутих за винятковими обставинами у 2009 році) звернуто увагу адміністративних судів, що другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти.

Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються, а індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Отже, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій по відношенню до позивачів та сам факт, що позивачі являються депутатами міської ради не породжує у них права на звернення до суду зі вимогами про скасування чи визнання протиправними актів органів місцевого самоврядування.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскаржують рішення «Про обрання голів постійних комісій міської ради VII скликання та затвердження їх складу, із визнання таким, що втратили чинність, рішень міської ради від 18.12.2015 № 4, від 31.05.2016 №206, від 31.08.2016 № 346».

Назване рішення є актом індивідуальної дії, котре породжує права й обов'язки тільки визначеного цим актом кола суб'єктів, якому його адресовано. Таким чином, відсутність у будь-кого окрім голів та членів постійних комісій міської ради VII скликання, в тому числі, і у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прав чи обов'язків у зв'язку з оскаржуваним рішенням не породжує для них і права на захист, тобто, права на звернення з даним адміністративним позовом.

Вищенаведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 15 липня 2014 року у справі №21-273а14 та від 03 лютого 2015 року у справі №21-617а14.

Посилання на порушення їх прав, на участь в процедурі попереднього розгляду проекту рішення, обранні членів та голів постійних комісій та усуненні від можливості подати заяву про включення їх до складу постійних комісій міської ради є безпідставним, оскільки останнім було відомо про час та дату скликання позачергової сесії міської ради та питання, які плануються до розгляду, що вказується у позові. Однак, до пленерного засідання від Позивачів до Херсонської міської ради не надходило жодних пропозиції чи зауважень, щодо оскаржуваного рішення, заяв про обрання їх до постійних комісій.

Більше того позивач ОСОБА_3 був присутнім на пленарному засіданні, мав змогу приймати участь в обговорені оскаржуваного рішення та на підставі оскаржуваного рішення його було включено до постійної комісії мандатної, з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, законності, правопорядку, прав людини та взаємодії з громадськими організаціями, антикорупційної політики, сприяння децентралізації, розвитку місцевого самоврядування та громадянського суспільства, свободи слова та інформації.

Таким чином, суд приходить до висновку, про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення вимог, оскільки в ході розгляду справи, не встановлено та не доведено позивачами, що оскаржуване рішення Херсонської міської ради, якимось чином порушило чи порушує їхні права та гарантій встановлені законом, як депутата міської ради у сфері у публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно висновків Конституційного Суду України викладених у п. 4.1. рішення № 7-рп/2009 від 16.04.2009 у справі №1-9/2009, закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59). У Законі передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (частина дев'ята статті 59, пункт 15 частини першої статті 26).

Відповідно до висновків Конституційного Суду України викладених у Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Керуючись ст.11 ч.1 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного, ст.ст. 2, 6, 9, 17-19, 71, 90, 94, 104-106, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови.

СуддяД. В. Гаврилов