Справа № 264/3768/16-а
Суддя: Харитонова Г. Л.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/3768/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Родак Н. В., за участю адвоката Царьової О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівського районі міста Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, де зазначив ,що з 1.11.2012 року по теперішній час він працює в органах прокуратури. З 10.02.2015 року йому була призначена пенсія по інвалідності загального захворювання, III гру¬пи на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ. З 01.04.2015 року йому було призупинено виплату пенсії. Станом на 01.04.2015 року він працював на посаді прокурора прокуратури Іллічівського району міста Маріуполя, з 15.12.2015 працює на посаді прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №2. З 1 квітня 2015 року, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 року, йому було припинено виплату пенсії та він з цим погоджується. Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в ід 02.03.2015 року № 213-VHI (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пен¬сії щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Націона-льний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 Закон щодо призна¬чення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України (Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій він працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону № 1058 підстави для невиплати йому пенсії, призначеної відповід¬но до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати йомупенсії відсутні.21 грудня 2015 року він звернувся до відповідача із заявою про поновлення йому виплати пенсії з 1.06.2015 року. Відповіддю від 30.12.2015 № 55/Б-08-01-15 відповідач відмовив у відновленні виплати йому пенсії. Вважав, що рішення відповідача про відмову у відновленні виплати раніше призначеної йому пенсії грубо порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст. 46 Конституції України. Просив суд визнати дії відповідача щодо призупинення виплати раніше призначеної пенсії за інвалідністю неправомерними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя відновити раніше призначену йому пенсію за інвалідністю з 01.06.2015 року.

Ухвалою суду від 22 серпня 2017 року ,за згодою представника позивача, первісний відповідач - управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя був замінений на належного - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області

До судового засідання позивач не зьявився , надав заяву, якою позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу у його відсутності.

Представник позивача - адвокат Царьова О.С. в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що позивач отримував пенсію по інвалідності. З 1.04.2015 року йому було припинено виплату пенсії, він з цим погодився, оскільки діяв відповідний Закон, який передбачав призупинення виплати пенсії . 21 грудня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати йому пенсії з 1.06.2015 року, але йому було відмовлено та цю відмову він отримав на початку січня 2016 року. Вважала,що позивачем не був пропущений строк звернення до суду, оскільки він звернувся до суду в межах , передбачених ст..99 КАС України.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Донецької області з 10.02.2015 року , отримував пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 01.04.2015 року у відповідності до Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» позивачу зупинено на період з 01.04.2015 роцу по 31.12.2015 року виплату пенсії за інвалідністю , як пенсіонеру, що працює на посаді прокурора. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. Даний Закон є чинним, він не визнавався антиконституційним, а тому дії відповідача не можуть бути визнані протиправними. Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України, в тому числі Законом України «Про державну службу» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 р. Крім того, вважав, що позовні вимоги позивача за період з 1 червня 2015 року по 23 грудня 2015 року мають бути залишені без розгляду, оскільки ним порушені процесуальні строки звернення до суду, враховуючи, що виплата пенсії є щомісячним платежем, тому позивач був щомісяця обізнаним про порушенні його прав щодо невиплати пенсії.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивачу з 10.02.2015 року було призначено пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на період з 10.02.2015 року по 11.02.2016 р. З 01.04. 2015 року йому було призупинено виплату пенсії у відповідності до Закону України « «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року №911 тимчасово, у період з квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року , як особі, що працює на посадах та на умовах передбачених ЗУ «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів». Станом на 1 квітня 2015 р. позивач працював на посаді, яка давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про прокуратуру». ( а.с. 9-12,13). Не погодившись з призупинення пенсії позивач 21 грудня 2015 року звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії . Відповіддю від 30.12.2015 року йому було відмовлено. Не погоджуючись з відмовою, позивач 23 червня 2016 року звернувся до суду з відповідним позовом .

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно із п. 2 ч. 12 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 1 квітня 2015 року, абзац 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було замінено п'ятьма абзацами:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 % прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 % призначеного розміру, але не менше 150 % прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення».

Також на підставі ч. 2 Розділу ІII «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» зазначено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

В той же час за ч. 5 Розділу ІII «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказано, що в разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, то з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що з 1 квітня 2015 року посада , яку займає позивач, давала право ОСОБА_2 на призначення йому пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», тобто існували обставини, з якими Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» пов'язував припинення виплати пенсії позивачу по інвалідності, у зв'язку з чим УПФУ в Іллічівському районі міста Маріуполя (Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України Донецької області ) виплату пенсії позивачу було припинено правомірно.

Однак суд зазначає, що до 1 червня 2015 року закон, на який мається посилання у п. 5 Розділу III «Прикінцеві положення» ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», в частині призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був.

Вказані обставини свідчать про те, що з 1 червня 2015 року втратили чинність норми законів, якими було передбачено право певного кола осіб, зокрема робітників прокуратури, на призначення спеціальних пенсій, внаслідок чого слід вважати, що ОСОБА_2 з 1 червня 2015 року не працює на посаді, яка дає право на призначення їй пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Таким чином суд вважає встановленим, що з 1 червня 2015 року відпали обставини, які на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перешкоджали ОСОБА_2 отримувати пенсію по інвалідності за ЗакономУкраїни «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене вмотивування суд зазначає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати, з наведених в абз. 2 ч. 1 ст. 47 цього Закону.

На підставі таких висновків суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що єдиною підставою для тимчасового зупинення виплати пенсії позивачу по інвалідності з 1 квітня 2015 року є сам факт його роботи на посаді прокурора, а не право ОСОБА_2 на отримання пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», оскільки така позиція суперечить чинному законодавству.

Виходячи з комплексного аналізу зазначених норм, суд зазначає, що відсутність поновлення з 1 червня 2015 року виплати пенсії ОСОБА_2 по інвалідності свідчить про неправомірність дій відповідача, представники якого не поновили таку виплату й після звернення ОСОБА_2 з відповідною заявою.

Відповідно до наведеного, суд дійшов висновку, що поновлення порушених прав позивача можливе шляхом задоволення його позовних вимог із зобов'язання Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області відновити ОСОБА_2 виплату пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем процесуальних строків звернення до суду, суд зазначає.

Відповідно до ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення дії або бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів.. встановлюється місячний строк.

Частиною 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом може бути поновлений, а процесуальний строк подовжений судом - продовжений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з відповіді Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області № 2413 від 03.07.2017 року датою виплати пенсії позивача є 13 число кожного місяця ( а.с.90). , тобто про порушення свого права позивач дізнався 13 червня 2015 року. До суду позивач звернувся 23 червня 2016 року, тобто позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зобов'язання УПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя відновити йому з 01.06.2015 року виплату пенсії по інвалідності заявлені за межами шестимісячного строку, встановленого законом.

Клопотання щодо поновлення строку звернення до суду та поважних причин пропуску цього строку позивач суду не надав, більшщ на те, вважав,щзо строк ним пропущений не був.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.99 КАС України - для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України - адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Позивач звернувся до суду 23 червня 2016 року, тому його позов підлягає задоволенню з 23 грудня 2015 року, а за період з 01.06.2015 року по 22.12.2015 року залишенню без розгляду, оскільки ним не виконані вимоги ст.99, 100 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.8-11, 17, 18, 69, 71, 72, 99, 100, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області щодо не відновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з 23 грудня 2015 року.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області відновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії за інвалідністю з 23 грудня 2015 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області в частині визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 01 червня 2015 року по 22 грудня 2015 року - залишити без розгляду.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення постанови, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини цієї постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови складеної у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлений 28 серпня 2017 року.

Суддя: Г. Л. Харитонова