Справа № 825/592/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/592/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Костюк Л.О., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Чернігівській області про скасування припису та постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати припис Управління Держпраці у Чернігівській області №25-16-018/0098 від 03 березня 2017 року; скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області 325-16-018/0192/96 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 23 березня 2017 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на урядову гарячу лінію надійшло звернення ОСОБА_3, яка повідомила, що вона неофіційно працювала в Новгород-Сіверському хлібокомбінаті (директор ОСОБА_2.) та її незаконно було звільнено. Зазначене звернення надійшло на розгляд Управлінню Держпраці в Чернігівській області 22.02.2017 за вх. № 25-Є215/16/16-07 (а.с. 167).

Управлінням Держпраці у Чернігівській області на підставі наказу від № 60 від 01.03.2017 та направлення на перевірку від 01.03.2017 № 286 у період з 02.03.2017 по 03.03.2017 проведено позапланову перевірку дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а саме неналежного оформлення трудових відносин та незаконного звільнення згідно звернення ОСОБА_3 на гарячу урядову лінію (а.с. 165, 166).

Дану перевірку проведено головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Чернігівській області ОСОБА_5 та головним спеціалістом сектору звернення громадян та доступу до публічної інформації Управління Держпраці у Чернігівські області ОСОБА_6 у присутності представників робочої групи з питань легалізації виплати заробітної плати, зайнятості населення Новгород-Сіверської міської ради: заступника голови міської ради м. Новгород-Сіверський ОСОБА_7, начальника управління соціального захисту населення м. Новгород-Сіверський ОСОБА_8 та головного спеціаліста цього управління ОСОБА_9

За результатами перевірки складено Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 03.03.2017 № 25-16-018/0192, який підписано ФОП ОСОБА_2 власноручно без зауважень (а.с. 12-24).

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 використовував найману працю ОСОБА_3 без сплати податків та інших обов'язкових платежів та виплачував заробітну плату, використовував її працю без належної оформлення, що є порушенням частини третьої ст. 24 КЗпП України.

Крім того, працівниками Управління Держпраці у Чернігівській області здійснено 03.03.2017 виїзд за адресою місцезнаходження кіоску хлібобулочних виробів: АДРЕСА_1 (біля контор райспоживспілки).

З письмових пояснень ОСОБА_3 вбачається, що вона працювала 5 років саме в цьому кіоску.

Однак, оскільки приміщення хлібозаводу перебуває в оренді без права суборенди, а у приміщенні на території хлібзаводу, яке орендує ФОП ОСОБА_4, працюють працівники, виробляють та реалізують хлібобулочну продукцію, перевіряючі дійшли висновку, що всі працівники найняті ФОП ОСОБА_4 для здійснення господарської діяльності.

В Акті перевірки зазначено, що позивачем працівника ОСОБА_3 в порушення трудового законодавства фактично допущено до роботи без належно оформленого письмового трудового договору протягом 5 років, здійснено виплату заробітної плати без сплати податків та інших обов'язкових платежів. При цьому, наказ ФОП ОСОБА_4 про прийняття на роботу ОСОБА_3 не видавав. Позивачем також не повідомлено центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове держави соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кодексом законів про працю України, що є порушенням частини першої та третьої ст. 24 КЗпП України.

За результатами вказаної перевірки головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Чернігівській області ОСОБА_5 складено припис № 25-16-018/0098 від 03.03.2017 про приведення трудових відносин з ОСОБА_3 відповідно до вимог частини першої та третьої ст. 24 КЗпП України до 03.04.2017 (а.с. 8-10).

У подальшому, заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко 1.1. 23 березня 2017 року винесено постанову № 25-15-018/0192/96 про накладення на ФОП ОСОБА_4 штрафу за порушення законодавства про працю у розмірі 96000 (дев'яносто шість тисяч) гривень.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення суб'єкт господарської діяльності звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ФОП ОСОБА_2 в порушення частин першої та третьої ст. 24 Кодексу Законів про працю України фактично допущено до роботи працівника без оформлення трудового договору та видачі наказу по прийняття на роботу, а також без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

За змістом статті 39 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ посадові особи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об'єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

За правилами статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Статтею 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є:

подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб'єктом господарювання у документі обов'язкової звітності, крім випадків, коли суб'єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов'язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов'язаний повідомити суб'єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Так, порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02 липня 2012 року (далі - Порядок №390) та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.07.2012 №1291/21603.

У відповідності до п. 1 Порядку №390 передбачено встановлення процедури проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року №1985-IV, та №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року №1986-IV, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року №1059 «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)», Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №386.

Згідно із п. 2 Порядку №390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 Порядку №390 передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланові перевірки згідно абз. 4 п. 3 Порядку №390 проводяться за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Пунктом 6 Порядку №390 встановлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. Робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. Оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. Ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. Проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

Відповідно п.7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Таким чином, інспектори з праці територіальних органів Держпраці України наділені повноваженнями щодо проведення позапланових перевірок, у тому числі з підстав перевірки обґрунтованих звернень фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав та мають право під час перевірок пред'являти вимоги про надання документів, необхідних для проведення перевірки.

Як свідчать матеріали справи, на урядову гарячу лінію надійшло звернення ОСОБА_3, яка повідомила, що вона неофіційно працювала в Новгород-Сіверському хлібокомбінаті (директор ОСОБА_2.) та її незаконно було звільнено. Зазначене звернення надійшло на розгляд Управлінню Держпраці в Чернігівській області 22.02.2017 за вх. № 25-Є215/16/16-07 (а.с. 167).

Відповідно до частин першої та третьої ст. 24 Кодексу Законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами частин першої-другої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, трудові відносини між працівником та фізичною особою підприємцем повинні бути оформлені трудовим договором, або в усній чи письмовій формі та суб'єкт господарювання повинен винести наказ про прийняття працівника на роботу та повідомити про це центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. В разі невиконання зазначених вимог підприємець не має права допустити працівника до роботи. Недотримання цих вимог тягне за собою накладення Державною службою України з питань праці на такого роботодавця штрафу в розмірі, передбаченому частиною другою ст. 265 КЗпП України.

Оскільки під час перевірки органом держпраці було встановлено, що ОСОБА_3 працювала продавцем кіоску хлібобулочних виробів, роботодавцем якої виступав ФОП ОСОБА_2, яким не було оформлено належним чином трудові відносини з ОСОБА_3 та здійснено фактичний допуск її до роботи, відтак порушено вимоги частини третьої ст. 24 КЗпП України.

Посилання позивача щодо безпідставності висновку Управління Держпраці в Чернігівській області про те, що договір оренди СП Хлібокомбінату Новгород-Сіверської райспоживспілки не передбачає суборенди вказаного об'єкту, колегією суддів не приймається до уваги, з огляду на наступні обставини справи.

Як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_2 до суду першої інстанції додано договір оперативної оренди об'єкта нерухомості від 01.03.2016 № 1, укладеного між Підприємством споживчої кооперації СП Хлібокомбіната Новгород-Сіверської райспоживспілки, як орендодавцем та ФОП ОСОБА_2, як орендарем (а.с. 25-33).

Відповідно до умов цього договору в оренду позивачу передано приміщення хлібозаводу та приміщення котельної.

Пунктом 2.3 цього договору передбачається, що власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди, без права суборенди.

Додатковою угодою від 01.03.2016 №1 до договору оперативної оренди об'єкта нерухомості визначено, що орендодавець на підставі письмового звернення орендаря дозволяє надання в суборенду приміщення хлібозаводу та котельної строком на 1 рік з 01.03.2016 по 31.12.2016 (а.с. 34).

Відповідно до договору суборенди № 1 від 01.03.2016 ФОП ОСОБА_2 передав у суборенду приміщення хлібокомбінату розміром 1128,3 метрів квадратних ФОП ОСОБА_10 (а.с. 35).

Новим договором оперативної оренди об'єкта нерухомості № 1 від 01.01.2017, укладеного між Підприємством споживчої кооперації СП Хлібокомбіната Н-Сіверської райспоживспілки, як орендодавцем та ФОП ОСОБА_2, як орендарем, позивачу передано в оренду приміщення хлібокомбінату площею 1128,3 метрів квадратних та приміщення котельної.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи містяться дві копії вказаного договору, в примірнику, що наданий ФОП ОСОБА_2 в якому зазначено, що приміщення хлібокомбінату надано в оренду ФОП ОСОБА_2 з правом суборенди (п. 2.3 Договору) (а.с. 36-44).

Згідно договору суборенди № 1 від 01.01.2017 вказане приміщення передане в суборенду ФОП ОСОБА_10 (а.с. 45).

Поряд з цим, Управлінням Держпраці в Чернігівській області до суд першої інстанції надано примірник договору оперативної оренди об'єкта нерухомості № 1 від 01.01.2017 який посвідчений печаткою Підприємства споживчої кооперації СП Хлібокомбіната Новгород-Сіверської райспоживспілки, відповідно до п. 2.3 якого власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди, без права суборенди (а.с. 168-173).

Так, у суді першої інстанції свідок - ОСОБА_11, яка була викликана за клопотанням ФОП ОСОБА_2, пояснила, що вона є директором СП Хлібокомбінату Новгород-Сіверської райспоживспілки та здійснювала підготовку проекту договору оперативної оренди об'єкта нерухомості № 1 від 01.01.2017.

При цьому вказаний свідок пояснила, що примірник наданий ФОП ОСОБА_2 до позовної заяви, в якому передбачено право передачі приміщення хлібокомбінату в суборенду, було роздруковано нею з комп'ютера, а інший примірник міг містити виправлення і відрізнятися від оригіналу цього договору, тобто це могла бути помилка.

Разом з тим, відповідно до п. 6.3 Статуту Спільного підприємства Хлібокомбіната Новгород-Сіверської райспоживспілки підприємство за рішенням Ради Засновників або правління райспоживспілки має право здавати в оренду, надавати за плату в тимчасове користування будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби тощо (а.с. 136-147).

Таким чином, приміщення хлібокомбінату може бути передано в оренду та/або суборенду лише з відома райспоживспілки.

У відповідності до листа Новгород-Сіверської райспоживспілки від 23.05.2017 № 44, директор хлібокомбінату до райспоживспілки не звертався для надання згоди на укладення договору оренди з правом суборенди між ОСОБА_2 та СП Хлібокомбінат Н-Сіверської райспоживспілки (а.с. 100).

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, примірник договору, наданий позивачем і примірник договору, наданий відповідачем містять пункт 8.4. Відповідно до вимог цього пункту за передачу приміщень, що орендуються в суборенду без письмової згоди орендодавець, орендар (ФОП ОСОБА_2.) сплачує штраф в розмірі 50 (п'ятдесяти відсотків) від суми орендованих платежів, передбачених до сплати за цим договором за весь строк оренди (а.с. 42, 172).

Тобто, примірник позивача містить прямо протилежні положення, з одного боку дозволяє орендарю передавати орендовані приміщення в суборенду, а з іншого боку встановлює відповідальність орендаря у вигляді штрафу за передачу хлібокомбінату в суборенду іншим особам без дозволу орендодавця.

Вказані обставини свідчать про те, що твердження ФОП ОСОБА_2 про наявність у нього права на передачу в суборенду ФОП ОСОБА_10 приміщення хлібокомбінату не відповідають дійсності.

Посилання позивача на те, що управлінням Держпраці в Чернігівській області не доведено факту перебування ОСОБА_3 в трудових відносинах саме з ФОП ОСОБА_2, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на таке.

У суді першої інстанції в якості свідка була допитана ОСОБА_3, яка пояснила, що протягом п'яти років пропрацювала продавцем в кіоску хлібобулочних виробів, що знаходиться за адресою м. Новгород-Сіверський, вул. Базарна, 9 та в лютому 2017 року була звільнена з роботи за рішенням власника. ОСОБА_3 наполягала на тому, що перебувала у трудових відносинах саме з ФОП ОСОБА_2, що трудовий договір з нею ніколи не укладався. Після протиправного звільнення з роботи звернулася на гарячу урядову лінію з проханням провести належну перевірку щодо правомірності звільнення. Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 остання не перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_10 (а.с. 174).

Крім того, в якості свідків були допитані також заступник міського голови м. Новгород-Сіверський ОСОБА_7, начальник управління соціального захисту населення Новгород-Сіверської міської ради ОСОБА_8, головний спеціаліст управління соціального захисту населення Новгород-Сіверської міської ради ОСОБА_9, які підтвердили обставини, що викладені в Акті перевірки від 03.03.2017 № 25-16-018/0192 та в приписі № 25-16-018/0098 від 03.03.2017.

Таким чином, твердження позивача про передачу хлібокомбінату в суборенду іншій особі, а отже не здійснення ним господарської операції на цьому об'єкті і як наслідок невикористання ним найманої праці працівників, а також твердження щодо того, що ОСОБА_3 не перебувала з ним в трудових відносинах є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки ФОП ОСОБА_2 порушено норми частини першої та третьої статті 24 КЗпП України, тому відповідачем правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, винесено припис №25-16-018/0098 від 03 березня 2017 року та постанову 325-16-018/0192/96 від 23 березня 2017 року про накладення штрафу у розмірі 96000 грн.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Л.О. Костюк,

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Файдюк В.В.

Костюк Л.О.