Справа № 802/1108/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 серпня 2017 р. Справа № 802/1108/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Крисько І.В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки № 1381/1305/НОМЕР_1 від 29 грудня 2016 року та, відповідно, із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями № НОМЕР_2 від 17 січня 2017 року, № НОМЕР_3 від 17 січня 2017 року та податковою вимогою № 276-02 від 15 лютого 2017 року вважає їх протиправними та просить скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову з урахуванням письмових заперечень.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На підставі п.п. 78.1.2, п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_4 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з ПАТ "Універсал Банк" за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт № 1381/1305/НОМЕР_1 від 29 грудня 2016 року висновками якого встановлено порушення п.п. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року із змінами та доповненнями у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 104461 грн. 20 коп. та п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у результаті чого визначено суму військового збору за результатами 2015 року в сумі 7880 грн. 27 коп.

На підставі зазначеного акту перевірки 17 січня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області винесено податкове-повідомлення рішення № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання на 130576 грн. 50 коп. в тому числі за основним платежем на суму 104461 грн. 20 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 26115 грн.30 коп. та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 17 січня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 9850 грн. 34 коп. в тому числі за податковими зобов'язаннями 7880 грн. 27 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1970 грн. 07 коп.

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, виходив з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Конституції України та Податкового Кодексу України.

31 липня 2017 року між відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено кредитний договір № 15/04/658-к-07 (а.с. 22) .

Пунктом 1.1 договору визначено, що Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: сума кредиту - 50000,00 доларів США, валюта кредиту - долар США, термін кредиту - 360 місяців, дата погашення кредиту - 30 липня 2037 року, процентна ставка - 11,95 % річних.

Згідно довідки ПАТ "Універсал Банк" від 12 лютого 2015 року, яка видана ОСОБА_3 зазначено, що станом на 12 лютого 2015 року кредит згідно кредитного договору № 15/04/658-к-07 від 31 липня 2017 року, що отриманий в ПАТ "Універсал Банк", який є правонаступником ВАТ "Універсал Банк", який є правонаступником ВАТ "Банк універсальний" сплачений повністю (а.с. 27).

Відповідно до листа ПАТ "Універсал Банк" від 18 листопада 2016 року на виконання п.п."д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України ПАТ "Універсал Банк" підписав акт про припинення зобов'язань за кредитним договором з боржником ОСОБА_3 та включив прощену заборгованість (тіло кредиту) в сумі 525351,00 грн. до податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2015 року.

Так, податковим органом зроблено висновок про те, що згідно повідомлення про анулювання боргу ОСОБА_3 отримано дохід як додаткове благо - сума боргу платника податку, анульованого кредитором ПАТ "Універсал Банк" на суму 525351,00 грн.

Однак, суд не погоджується з даними твердженнями податкового органу з урахуванням наступного.

В силу п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Підпунктом 14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 .164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

В силу абз. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З урахуванням зазначених вище норм ПК України обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов :

- отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду;

- відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

За змістом пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В свою чергу, в силу пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

У відповідності до п. 3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 1020 від 24 грудня 2010 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 46/18784 від 13 січня 2011 року, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Таким чином, відповідно до положень Податкового кодексу України визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

З матеріалів справи випливає, що сума прощеного боргу 525351 грн. 00 коп. включає в себе як тіло кредиту, так і відсотки та пеню. Останнє зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин, оскільки анулювання кредитної заборгованості, що включає заборгованість за відсотками не є фактичним отриманням доходу в розумінні Податкового кодексу та не може визначатись як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

З урахуванням викладеного, суд вважає помилковим посилання відповідача на положення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст. 14, п. 163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 ПК України і не може їм суперечити.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 17 січня 2017 року за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 17 січня 2017 року за платежем військовий збір винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області та податкової вимоги № 276-02 від 15 лютого 2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту

Підпунктом 1.7 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України передбачено, що звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

На підставі вищезазначеного суд дійшов висновку, що прощена (анульована) сума 525351,00 грн. не вважається додатковим благом ОСОБА_3 та не повинна включатися до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік, оскільки відсутній об'єкт оподаткування цими податком та збором.

Тому, оскільки нарахування позивачу військового збору безпосередньо пов'язано із збільшенням об'єкта оподаткування з податку на доходи фізичних осіб на підставі податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 17 січня 2017 року то податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 17 січня 2017 року та податкова вимога № 276-02 від 15 лютого 2017 року також є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо повернення витрат на правову допомогу, що пов'язана з розглядом справи у суді, суд зазначає таке.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч. 1 ст. 98 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 КАС України, до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. До таких відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором (частина перша статті 90 КАС України).

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

При цьому слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Частиною 3 статті 90 КАС України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З 01.01.2012 набрав чинності Закон України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах (далі - Закону №4191) статтею 1 якої визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до глави 6 КАС України склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.

Системний аналіз наведених вище по тексту норм права дає підстави вважати, що матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Згідно матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги № 12а/17 від 03 липня 2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 604 від 18 серпня 2008 року, акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 04 липня 2017 року та квитанція до прибуткового касового ордера № 12.

Згідно умов цього договору, адвокат зобов'язується надати послуги юридичного характеру позивачу, а останній в свою чергу зобов'язується оплатити ці послуги.

Відповідно до наданого акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), витрачений час при наданні правової допомоги у адміністративній справі №802/1108/17-а, складає 12 годин, з розрахунку 416,70 за 1 годину роботи. Всього вартість роботи за виконані роботи (надані послуги) становить 5000,00 грн.

Відтак, із наданих суду документів встановлено об'єм виконаних робіт та їх кількість відповідно до вимог Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", що підтверджується належними розрахунками в сумі 5000,00 грн.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу слід задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачами не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 17 січня 2017 року за платежем військовий збір винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 17 січня 2017 року за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 276-02 від 15 лютого 2017 року винесену Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений при зверненні судовий збір у розмірі 2915 (дві тисячі дев'ятсот п'ятнадцять) гривень 01 копійку та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна