Справа № 804/3935/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 серпня 2017 року м. Київ К/800/20258/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши матеріали касаційної скарги Державної фіскальної служби України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо непризначення та неперерахування йому одноразової грошової допомоги у разі інвалідності відповідно до Податкового кодексу України та Закону України «Про міліцію»; зобов'язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області та Державну фіскальну службу України здійснити призначення, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про міліцію».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року, позов задоволено: визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо непризначення та неперерахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст. 356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію»; зобов'язано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості проведення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію»; зобов'язано Державну фіскальну службу України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію».

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Державна фіскальна служба України подала касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2017 року касаційна скарга. З урахуванням приписів статей 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, залишалася без руху в зв'язку з встановленням її недоліку із наданням строку для його усунення.

У встановлений судом строк відповідач виконав вимоги ухвали суду.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Судами встановлено, що 24.07.2015р. на підставі розпорядження начальника управління ДФС України у Дніпропетровській області військово-лікарська комісія ГУ МВС України за результатами медичного огляду ОСОБА_1 встановила, що позивач не придатний до військової служби через захворювання, яке пов'язане з виконанням службових обов'язків та проходженням служби в ОВС, про що видано свідоцтво про хворобу №8 від 24.07.2015р.

29.07.2015р. позивач звільнений зі служби за пунктом 65 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114.

Згідно довідки до акта медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №061687 від 29.07.2015р. позивачу встановлена друга група інвалідності з 20.07.2015 р. та зазначено, що захворювання пов'язано з проходженням служби в ОВС.

29.12.2015р. позивачем було подано рапорт (з доданими документами) на адресу ГУ ДФС у Дніпропетровській області для виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із отриманням другої групи інвалідності.

Листом від 14.01.2016р. №Т-195/з/04-36-04-07-13 ГУ ДФС У Дніпропетровській області повідомило позивача про направлення документів для призначення вказаної одноразової грошової допомоги на розгляд та прийняття рішення до Державної фіскальної служби України (вих. №66/8/04-36-04-02-13 від 13.01.2016р.).

Водночас, ДФС України листом від 14.03.2016р. №8751/7/99-99-04-02-17 повернула матеріали ОСОБА_1, посилаючись на те, що оскільки 07.11.2015р. Закон України «Про міліцію» втратив чинність, законні підстави приймати заяви та готувати висновки про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції після вказаної дати відсутні. Розгляд матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.356.1 ст.356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно із частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990р. №565-XІІ (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності, далі - Закон №565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015р. в зв'язку з набранням чинності Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIІІ.

При цьому у пункті 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції Закону від 23.12.2015р. №900-VIIІ, який набрав чинності 29.12.2015р.) встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Отже, виходячи з наведеного, саме з 29.07.2015р. у позивача, у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, виникло право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у відповідності до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» в редакції, яка набрала чинності 12.03.2015р. та була чинна на момент виникнення у позивача такого права.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що доводи відповідачів про відсутність законних підстав для підготовки висновку, призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, обґрунтовані тим, що на момент подачі позивачем рапорту від 29.12.2015р. Закон України «Про міліцію» втратив чинність, спростовуються приписами пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до пункту 5 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007р. №707 (був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, та залишається чинним на час розгляду справи), для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ відповідний пакет документів.

В подальшому, орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті). МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати. Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям (пункт 7 Порядку).

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків у справі про невідповідність дій ДФС України та ГУ ДФС у Дніпропетровській області вимогам ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» та п.7 Порядку №707, що полягає у непризначенні та неперерахуванні позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник