Справа № 805/2424/17-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2017-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 р. Справа № 805/2424/17-а

Нарадча кімната: м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Час прийняття постанови: 15 год. 50 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Бабаш Г.П.,

суддів Тарасенка І.М., Голошивця І.О.,

при секретарі - Кочетові В.К.,

за участю

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача - Котлярова Л.П. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій щодо проведення габаритно-вагового контролю та накладення сплати збору за пересування дорогами країни протиправними, скасування акту АХ №0200099 від 14.01.2017 року та розрахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.01.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Харківській області про визнання дій щодо проведення габаритно-вагового контролю та накладення сплати збору за пересування дорогами країни протиправними, скасування акту АХ №0200099 від 14.01.2017 року та розрахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.01.2017 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року здійснено заміну первинного відповідача у справі - Управління Укртрансбезпеки у Харківській області належним відповідачем - Державною службою України з безпеки на транспорті.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 14.01.2017 року на 471 км автомобільної дороги загального користування Київ-Харків-Довжанський був зупинений та направлений на проходження габаритно-вагового контролю транспортний засіб марки MAN TGA 26.440 державний номер НОМЕР_1. Результатів проходження габаритно-вагового контролю позивачу не повідомили. Позивач вважає, що даний контроль проводився з порушенням вимог законодавства. Так, позивач вважає, що з надісланих йому документів не вбачається жодного штампу організації або пункту вагового контролю, який здійснював зважування його автомобілю. Також позивач зазначає, що він не надавав своєї згоди на проходження габаритно-вагового контролю. Крім того, позивач вказує на те, що розрахунок відповідачем проводився виходячи з перевищення нормативів для вантажних транспортних засобів, проте у відповідності до свідоцтва НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу MAN TGA 26.440 д/н НОМЕР_1 зазначений ТЗ є вантажним контейнеровозом - С, тобто неправильне визначення типу транспортного засобу суттєво вплинуло на порядок розрахунку та розмір плати за проїзд. Таким чином, просив задовольнити адміністративний позов.

Відповідачем до суду надано заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначено, що Управління Укртрансбезпеки у Харківській області діє як суб'єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізником законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов'язкових до виконання. Після проходження транспортним засобом позивача габаритно-вагового контролю було встановлено, що навантаження на здвоєну вісь перевищує нормативно встановлені параметри, а саме 18,65тн замість 16тн. Відповідач зазначає, що оскільки законодавчо встановлена похибка складає 2%, то транспортний засіб необхідно вважати не великоваговим лише при навантаженні на одиночну вісь 16,32тн. Зважаючи на зазначене, відповідач вважає, що співробітниками Укртрансбезпеки на законних підставах було віднесено транспортний засіб позивача до великовагових та складено відповідні акти та довідку. Також зазначає, що розрахунок плати за проїзд від 14.01.2017 року виконаний відповідно до формули та є правильним. Крім того, відповідач зазначає, що станом на 14.01.2017 року ваги, які використовувались при зважуванні транспортного засобу позивача, були повіреними, про що свідчить свідоцтво №34-00/3883 від 28.07.2016 року. Також відповідач зазначає, що позивачу було видано копії всіх складених документів, про що свідчить його підпис в акті. Просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у запереченнях проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником вантажного контейнеровозу MAN TGA 26.440 д/н НОМЕР_1.

14.01.2017 року посадовою особою Укртрансінспекції складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в якій зазначено результати вагового контролю автомобілю MAN TGA 26.440 д/н НОМЕР_1. Так, згідно даної довідки навантаження на осі складає: 1) 6,4тн; 2) 11,5тн; 3) 7,15тн; повна маса транспортного засобу - 25,050тн.

Відповідно до Акту АХ №0200099 від 14.01.2017 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області на 471 км а/д Київ-Харків-Довжанський проведено габаритно-ваговий контроль автомобілю MAN TGA 26.440 д/н НОМЕР_1, керування якими здійснював водій ОСОБА_1. В зазначеному акті встановлено фактичну масу транспортного засобу 25,050тн при нормативно допустимій 40тн та осьові навантаження 6,4тн, 11,5тн, 7,15тн при нормативно допустимих 11тн, 8тн, 8тн відповідно.

Також 14.01.2017 року посадовою особою відповідача складено акт АХ №0202459 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено про встановлення під час перевірки порушення в частині перевезення вантажу з перевищенням осьових навантажень, чим порушено п. 22.5 постанови КМУ №1306 від 10.10.2001 року. В даному акті позивач зазначив про незгоду з ваговим контролем.

В якості додатку до акту №0200099 від 14.01.2017 року посадовою особою Укртрансбезпеки складено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, відповідно до якого ОСОБА_1 нараховано до сплати 583,2 євро (0,27 * 720 * 3).

Листом від 11.04.2017 року за №1927 Управління Укртрансбезпеки у Харківській області повідомило позивача про необхідність внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу та в якості додатків направило на адресу позивача акт АХ №0200099 від 14.01.2017 року, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.01.2017 року, розрахунок плати за проїзд.

Щодо строку звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративний позов, відповідно до ст. 99 КАС України, може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 зазначено статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Представником відповідача до суду надано клопотання про залишення позовної заяви позивача без розгляду у зв'язку з пропуском встановленого КАС України місячного строку звернення до суду. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначив, що на момент проведення перевірки ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, всі документи складались у його присутності, надавались йому для ознайомлення та підпису. Акти позивач підписав та отримав копії зазначених документів 14.01.2017 року. Відповідач вважає, що з 14.01.2017 року починається обчислення місячного строку для звернення до адміністративного суду, який закінчується 14.02.2017 року, проте позовна заява подана позивачем до суду 03.07.2017 року та не містить вказівки на жодні поважні підстави пропуску строку звернення до суду. Просив залишити дану позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заяву підписана позивачем 03.07.2017 року, надійшла до суду 04.07.2017 року.

В обґрунтування своєї позиції щодо пропуску ОСОБА_1 встановленого КАС України строку звернення до суду відповідач посилається на приписи ч. 5 ст. 99 КАС України, за якими для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Суд не погоджує такі твердження відповідача, оскільки предметом спору в даній адміністративній справі є дії відповідача щодо проведення габаритно-вагового контролю, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та винесений на його підставі розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів.

Крім того, суд враховує надану позивачем довідку №01/04-240 від 18.08.2017 року, видану Комунальною лікувально-профілактичною установою «Міський шкірно-венерологічний диспансер м. Слов'янська», відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 05.05.2017 року по 03.07.2017 року перебував на амбулаторному лікуванні у зазначеній комунальній установі.

Вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з того, що сам по собі інститут строку на звернення до адміністративного має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На переконання суду, наслідки пропуску строку позовної давності в адміністративному процесі, підлягають застосуванню виключно у разі наявності сумніву можливості встановлення об'єктивної істини в розглядуваній справі внаслідок значного спливу часу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що строк звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивачем не пропущено, у зв'язку з чим клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок №1567).

Так, п. 2 даного Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно п. 3 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Відповідно до п. 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі)

Згідно п. 21 даного Порядку у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 36 Порядку №1567 передбачено, що посадові особи мають право, зокрема, проводити перевірку транспортного засобу, у тому числі з його зупиненням, згідно із направленням на перевірку.

Відповідно до п. 40 Порядку №1567 уповноважена особа суб'єкта господарювання, водій мають право, зокрема, ознайомитися з актом, підписати або відмовитися від його підписання; надати свої пояснення та зауваження щодо змісту акта.

Згідно п. 41 Порядку №1567 уповноважена особа суб'єкта господарювання зобов'язана створити умови для проведення перевірки та надати необхідні документи.

З налізу наведених норм вбачається наявність у посадових осіб Укртрансбезпеки повноважень проводити перевірку транспортного засобу, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 а зазначеній частині є необґрунтованими.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. №879 (далі - Порядок №879).

Згідно пп. 9 п. 2 Порядку №879 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками;

Відповідно до п. 11 Порядку №879 режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з відповідним підрозділом МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків.

Пунктом 12 Порядку №879 передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За приписами п. 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на використання при зважуванні його транспортного засобу ваг, які належним чином не пройшли необхідної метрологічної атестації.

Відповідно до п. 8 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 року №255 (далі - Вимоги №255) вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.

Згідно п. 9 Вимог №255 вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Відповідачем до суду надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №34-00/3883, чинне до 28.07.2017 року, видане Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», відповідно до якого ваги пересувні автомобільні типу CHEKLODE FREEWEIGN зав. №008231, виробник CENTRAL WEIGHING, Англія, за результатами повірки відповідають вимогам ГОСТ 29329-92 «Весы для статистического взвешивания. Общие технические требования»

Таким чином, посилання позивача на використання посадовими особами Укртрансбезпеки вагового обладнання, яке не пройшло необхідної метрологічної атестації, не відповідають дійсним обставинам.

Щодо тверджень позивача про неправомірність визначення йому до сплати 583,20 євро в розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу суд зазначає наступне.

Згідно п. 15 Порядку №879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

За приписами п. 20 даного Порядку за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

У відповідності до п. 18 Порядку №879 за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Пунктом 21 Порядку №879 встановлено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до п. 23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Пунктами 30 Порядку визначено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Зі спірних в даній справі акту АХ №020009 від 14.01.2017 року та складеного в якості додатку до нього розрахунку плати за проїзд від 14.01.2017 року вбачається, що нормативно допустиму масу та нормативно допустимі осьові навантаження відповідачем визначено для вантажного транспортного засобу, тоді як транспортний засіб ОСОБА_1 у відповідності до свідоцтва про його реєстрацію є вантажним контейнеровозом, для руху якого вищезазначені параметри є більшими.

Суд погоджує твердження позивача стосовно невірного визначення розміру плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів у розмірі 583,20 євро виходячи з визначених параметрів, на які нараховується така плата, у кількості 2650тн, адже при здійсненні даного розрахунку з використанням критеріїв, встановлених для вантажного контейнеровозу, такі параметри повинні становити 650кг (при допустимому навантаженні на здвоєну вісь 18тн).

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог діючого законодавства при складенні акту АХ №0200099 від 14.01.2017 року та розрахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.01.2017 року, що призвело до невірного визначення позивачу розміру плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів.

Крім того, стосовно тверджень позивача про відсутність у спірному акті підпису начальника та оператора пункту габаритно-вагового контролю суд зазначає наступне.

Пунктом 6 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 р. № 422, передбачено, що у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 і 3 до цього Порядку та повідомляють відповідний підрозділ МВС про такі порушення.

Додатком 3 до вказаного Порядку наведено встановлений зразок оформлення Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, який передбачає наявність лише підписів посадової особи, що здійснює габаритно-ваговий контроль, та водія транспортного засобу.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 цієї статті якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 86, 94, 121, 122, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій щодо проведення габаритно-вагового контролю та накладення сплати збору за пересування дорогами країни протиправними, скасування акту АХ №0200099 від 14.01.2017 року та розрахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.01.2017 року - задовольнити частково.

Скасувати акт про перевищення транспортним засобом МАN, державний номерний знак НОМЕР_1, нормативних вагових параметрів серії АХ №0200099 від 14.01.2017 року.

Скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.01.2017 року, накладеного на ОСОБА_1, в розмірі 583,20 євро.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті 18 серпня 2017 року.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Бабаш Г.П.

Судді Тарасенко І.М.

Голошивець І.О.