Справа № 161/2379/16-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року м. Київ К/800/20359/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Мороз Л.Л.,
Стрелець Т.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2016 року у справі № 161/2379/16-а за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі Волинської області треті особи - Волинська обласна державна адміністрація, Луцька районна державна адміністрація про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі Волинської області (далі УПФУ), треті особи - Волинська обласна державна адміністрація, Луцька районна державна адміністрація, в якому просила визнати неправомірним рішення та зобов'язати відповідача подати до Луцької районної державної адміністрації заяву позивача для підготовки та направлення до Волинської обласної державної адміністрації клопотання про призначення їй надбавки до пенсії за особливі заслуги перед Україною, як дружині померлого чоловіка ОСОБА_5 з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію за віком та надбавку за особливі заслуги перед Україною, яка призначена їй та виплачується з 23.01.2015 року, як члену сім'ї особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», а саме, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, був її чоловіком. Вважає, що з часу смерті її чоловіка має право на встановлення вказаної надбавки до пенсії, однак, враховуючи самотність, вік, непрацездатність, важкі хвороби, була позбавлена можливості отримувати таку пенсію з вини відповідача, так як УПФУ не довело до її відому інформацію про право на отримання надбавки.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 квітня 2016 року, залишеною без змін, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2016 року у справі, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_4 перебуває на обліку В УПФУ як отримувач пенсії за віком.

23.01.2015 року позивачу було призначено надбавку за особливі заслуги перед Україною на підставі ч. 1 ст. 6 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», як члену сім'ї особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги відповідно до ст. 1 цього Закону.

03.11.2015 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила нарахувати та виплатити їй надбавку до пенсії за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 23.01.2015 року за померлого чоловіка. Листом від 16.11.2015 року № 85/К-01 УПФУ повідомило позивача, що надбавка до пенсії за особливі заслуги перед Україною їй призначено з 23.01.2015 року, з моменту звернення з заявою про призначення такої надбавки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що право на отримання надбавки за особливі заслуги перед Україною у позивача виникло з 23.01.2015 року, тобто з дати звернення за її призначенням.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюються комісіями з встановленням пенсій за особливі заслуги перед Україною, створених при обласних державних адміністраціях.

Частиною 3 ст. 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» передбачено, що пенсія за особливі заслуги призначається з дня звернення за її встановленням. Днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається день прийому заяви про порушення клопотання про встановлення пенсії за особливі заслуги з усіма необхідними документами.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 8 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» клопотання про призначення пенсій за особливі заслуги порушується Президентом України, Головою Верховної Ради України, Прем'єр-міністром України, міністрами та керівниками інших центральних органів виконавчої влади, Главою Адміністрації Президента України, Керівником Апарату Верховної Ради України, Керівником Секретаріату Кабінету Міністрів України, Головою Рахункової палати, Головою Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Головою Конституційного Суду України, Головою Верховного Суду України, головами вищих спеціалізованих судів України, Генеральним прокурором України, Головою Національного банку України, Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, головами обласних, Київської і Севастопольської міських рад у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Клопотання про призначення пенсій за особливі заслуги особам, зазначеним у пунктах 2, 6 - 8 статті 1 цього Закону, порушуються особами, зазначеними у частині першій цієї статті, або головами районних, районних у містах державних адміністрацій та міськими головами міст обласного значення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до УПФУ з заявою порушити питання про встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною 23.01.2015 року, як дружина померлого чоловіка, нагородженого орденом Трудового Червоного Прапора у 1976 році та орденом Жовтневої Революції у 1982 році, а тому відповідачем правомірно відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» призначено вказану пенсію з 23.01.2015 року, яку вона і отримує щомісячно, починаючи з квітня 2015 року.

Отже, враховуючи вище наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: