Справа № 809/4122/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6028/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Керод Х.І.,

позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року в адміністративній справі № 809/4122/15 за позовом ОСОБА_2 до Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України про визнання неправомірним і скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати неправомірним і скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України (далі Міндоходів) № 886-о від 25.08.2015 щодо звільнення його з роботи згідно із пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП);

- поновити його на посаді начальника державної податкової інспекції у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області (далі ДПІ у Косівському районі);

- зобовязати ДПІ у Косівському районі нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.08.2015 до дня набрання законної сили рішенням суду.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його звільнення з посади начальника ДПІ у Косівському районі, у звязку з реорганізацією територіальних органів Міндоходів, зміною структури, скороченням штатного розпису та скороченням штатної чисельності, було проведено протиправно, за наявності рівнозначної вакантної посади начальника ДПІ в Косівському районі та за відсутності згоди профспілкового органу.

Ухвалами Івано-Франківського окружного адміністративного суду замінено первинного відповідача ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області на його правонаступника ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області, залучено до участі в справі як відповідачів ГУ ДФС в Івано-Франківській області та Державну фіскальну службу України.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.01.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016, у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.12.2016 за касаційною скаргою ОСОБА_2 вказані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді було проведено заміну вибулого відповідача ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській його правонаступником Коломийською обєднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС в Івано-Франківській області (далі Коломийська ОДПІ).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не зясував обставини щодо змін у виробництві і праці відповідача, якій стосувались його посади, скорочення цієї посади, зміни обсягу функціональних обовязків за цією посадою, обовязко-вість виконання рішень ради з кадрових питань та їх пріоритетність перед нормами статті 36 КЗпП, заповнення посади начальника ДПІ у Косівському районі на час пропозиції йому роботи іншою особою та не дослідив питання щодо наявності рівнозначних вакантних посад, які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 прийнятий на роботу до ДПІ у Косівському районі 26.05.1992.

З 19.07.2013 він обіймав посаду начальника ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; спеціальне звання радник податкової служби ІІ рангу.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 06.08.2014 № 311 «Про створення територіальних органів державної фіскальної служби» розпочато реорганізацію ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів у Івано-Франківській області шляхом приєднання до ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС у Івано-Франківській області.

Відповідно до штатного розпису ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів у Івано-Франківській області на 2014 рік загальна кількість штатних посад становила 37, а згідно з штатним розписом на 2015 рік, затвердженим 29 січня 2015 року, загальна кількість штатних посад ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС у Івано-Франківській області становила 35.

Наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 22.09.2014 № 2 створено ОСОБА_6 з кадрових питань ГУ ДФС в Івано-Франківській області (далі ОСОБА_6 з кадрових питань, ОСОБА_6).

11.11.2014 ОСОБА_6 з кадрових питань провела відбір кандидатів на посаду начальника ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області, участь у якому взяли ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2

За результатами засідання ОСОБА_6 рекомендувала на посаду керівника ДПІ у Косівському районі ОСОБА_8, як таку, що набрала найбільшу кількість голосів.

У звязку з реорганізацією, 11.03.2015 позивача попереджено про наступне звільнення та запропоновано вакантні посади заступника начальника ДПІ у Верховинському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області та заступника начальника ДПІ у Снятинському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області, а також усі вакантні посади ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області згідно з новим штатним розписом.

Від запропонованих посад позивач відмовився, що підтверджується відповідними актами.

Станом на 12.05.2015 позивач був тимчасово непрацездатний, тому після його виходу на роботу 31.07.2015 йому було запропоновано вакантні посади, зокрема: заступника начальника ДПІ у Верховинському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області, заступника начальника ДПІ у Рогатинському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області, заступника начальника ДПІ у м.Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області, а також вакантні посади у новоутвореному ДПІ у Косівському районі, серед яких посади завідувача сектору погашення заборгованостей, головних спеціалістів, головних та старших державних інспекторів.

Ознайомившись із запропонованими йому посадами, позивач письмово погодився з переведенням на ту чи іншу посаду відповідно до його кваліфікації (спеціальності) згідно з вимогами трудового законодавства, проте відмовився письмово повідомити на яку саме посаду він погоджується, а також відмовися дати письмову згоду на отримання пропозиції вакантної посади, про що було складено відповідний акт.

Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 11.03.2015 визначено дату наступного вивільнення позивача 07.08.2015. Цього дня позивачу повторно запропоновано вакантні посади, від яких він відмовився, однак погодився з переведенням на посаду начальника Калуської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області, про що зазначив у попередженні.

Враховуючи зазначене, листом ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 07.08.2015 позивача повідомлено, що питання щодо його вивільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП буде вирішено після дотримання процедури, передбаченої статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», згідно з якою кандидатури на посади керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади погоджуються з головами місцевих державних адміністрацій.

06.08.2015 ГУ ДФС в Івано-Франківській області надіслало до голови Калуської районної державної адміністрації листа щодо погодження кандидатури ОСОБА_2 на посаду начальника Калуської ОДПІ, проте листом від 10.08.2015 Калуська районна державна адміністрація (далі РДА) повідомила ГУ ДФС в Івано-Франківській області, що не погоджує пропозицію кандидатури позивача на посаду начальника Калуської ОДПІ.

21.08.2015 позивачу знову було запропоновано вакантні посади заступника начальника ДПІ у м.Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області, заступника начальника ДПІ у Рогатинському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області, заступника начальника ДПІ у Верховинському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області та вакантні посади в ДПІ у Косівському районі.

Письмово позивач погодився з переведенням на посаду, яка відповідає кваліфікації відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП, проте, відмовився написати заяву із зазначенням, на яку саме посаду з наведених він погоджується, про що було складено акт.

Наказом Міндоходів від 25.08.2015 № 886-о ОСОБА_2 звільнено з посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП у звязку з реорганізацією; підставами для цього зазначено лист ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області від 21.08.2015, акт про відмову від запропонованих вакантних посад, надання згоди на отримання вакантної посади та написання позивачем заяви від 21.07.2015, попередження про наступне вивільнення від 31.07.2015, 07.08.2015, 21.08.2015, лист Калуської РДА від 10.08.2015.

Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_2 оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з урахуванням висновків ухвали Вищого адміністративного суду України від 8.12.2016, виходив із того, що статтями 13 та 21 Закону України від 17.03.2011 № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» виключно КМУ наділено повноваженнями з утворення, реорганізації та ліквідації територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади як юридичних осіб публічного права.

Частиною девятою статті 5 цього Закону встановлено, що порядок здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається КМУ.

На підставі зазначеного постановою КМУ від 21.05.2014 за № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» утворено ДФС як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується КМУ, реорганізувавши Міндоходів шляхом перетворення та постановою за № 236 затверджено положення про ДФС України.

Постановою КМУ від 6.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено територіальні органи ДФС згідно з додатком 1, а пунктом 2 постанови прийнято рішення про реорганізацію територіальних органів Міндоходів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДФС за переліком згідно з додатком 2.

Пунктом 4 Порядку здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1074 від 20.10.2011 встановлено, що орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

З огляду на зазначені норми та обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що приєднання ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області до ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області є реорганізацією територіального органу виконавчої влади.

Також, за результатами аналізу обсягу функціональних обовязків за посадами начальника ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області (відповідно до пункту 10 Положення про територіальні органи Міндоходів в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Міндоходів від 17.04.2013 № 51) та начальника ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області (відповідно до пункту 11 Положення про територіальні органи ДФС в Івано-Франківській області, затвердженого наказом ДФС України від 27.08.2014 № 80) суд встановив іх зміну, загалом, розширення повноважень начальника на новоутвореній посаді, зокрема, щодо утворення комісій та робочих груп, виконання яких не передбачали функціональні обовязки за посадою начальника ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області.

При дослідженні правового статусу і повноважень ОСОБА_6 з кадрових питань встановив, що ОСОБА_6 утворена наказом начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області № 2 від 22.09.2014 і діє відповідно до положення, затвердженого рішенням ОСОБА_6 від 23.09.2014.

За своїм статусом ОСОБА_6 є консультативно-дорадчим органом, утвореним для здійснення поточного моніторингу та підготовки рекомендацій щодо кадрового забезпечення територіальних органів ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Рішення ОСОБА_6 мають рекомендаційний характер та підлягають урахуванню начальником ГУ ДФС в Івано-Франківській області при внесення пропозицій голові ДФС під час прийняття рішень про призначення на посади керівників територіальних органів ДФС в Івано-Франківській області. Рішення ОСОБА_6 не мають обовязкового характеру та не є пріоритетними перед нормами КЗпП.

Встановлено, що посада начальника ДПІ у Косівському районі на час пропозицій позивачу роботи не була вакантною, оскільки 11.03.2015 зайняття цієї посади запропоновано ОСОБА_8, яка цю пропозицію прийняла і надалі з нею був укладений трудовий договір.

Варто зауважити, що крім рішення ОСОБА_6 при цьому було враховано й те, що ОСОБА_8 користується додатковими гарантіями, встановленими статтею 184 КЗпП (остання до цього перебувала в відпустці по догляду за дитиною, а перед тим обіймала посаду керівника ДПІ), а також попередню роботу позивача (зокрема, висновок ДФС про те, що позивач заслуговує на догану, що було враховано при наданні пропозицій).

Всі інші посади, крім посад начальника та заступників ДПІ у Косівському районі, які вже були запропоновані іншим особам і призначення на які відбувається ДФС України, були запропоновані позивачу (про що уже було зазначено вище), проте позивач відмовився від зайняття цих посад, що підтверджується відповідними актами.

Встановлено, що станом на час пропонування позивачу посад матеріали щодо призначення осіб на посади начальника та заступників ДПІ у Косівському районі ще не були надіслані до ДФС України, оскільки проходили процедури погодження в районній державній адміністрації та в ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою цієї статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З огляду на зазначені норми та встановлені у справі обставини колегія суддів апеляційного суду дійшла висновки, що відповідачем при звільненні позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП у звязку з реорганізацією територіального органу Міндоходів було дотримано приписів частини другої статті 40, статтей 43, 49-2 КЗпП, оскільки позивачу були запропоновані усі вакантні посади, які той міг обіймати з урахуванням його освіти, досвіду та кваліфікації, а також не було порушено вимоги статті 42 КЗпП щодо переважного права позивача на залишення його на роботі у звязку зі змінами в організації виробництва і праці.

Розірвання трудового договору з позивачем відбулося без згоди профспілкової організації, оскільки на момент звільнення позивач був керівником начальником ДПІ та службовою особою органу доходів і зборів, тому згідно з приписами статті 43-1 КЗпП допускається розірвання з такою особою трудового договору з ініціативи власника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ був прийнятий відповідачем обгрунтовано, у межах своїх повноважень, тому підстави для визнання його протиправним і скасування відсутні.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року в адміністративній справі № 809/4122/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_9
ОСОБА_1

Ухвала в повному обсязі складена 21 серпня 2017 року.