Справа № 623/1645/17
Суддя: Винниченко П. П.
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/1645/17
Номер провадження 2-а/623/115/2017
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Винниченка П. П.,
за участю секретаря Ткаченко Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправною відмову МО України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; скасувати рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 21 протоколу № 73 від 07.07.2017 року; зобов`язати МО України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. (далі - Порядок № 975), у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ; зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 1981 р. по 1983 р. та приймав в бойових діях під час виконання інтернаціонального обов`язку на території республіки Афганістан. 16.05.2016 р. ЦВЛК МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв встановлено, що отримані позивачем під час проходження служби поранення, контузія, мінно-вибухова травма та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. З цих підстав з 11.10.2016 р. позивачу вперше встановлена третя група інвалідності. Зважаючи на викладене, позивач подав до Харківського ОВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши всі необхідні документи. 07.07.2017 р. Комісія МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийняла рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки заявником не подано документ про обставини поранення.
Вважає рішення Комісії МО України від 07.07.2017 р. протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.
Відповідач повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, в судове засідання представника не направив, заперечень проти позову не надав.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 03.10.1981 р. по 12.12.1983 р., в т.ч. в з 19.12.1981 р. по 12.12.1983 р. в складі діючої армії в період бойових дій військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 під час виконання інтернаціонального обов`язку на території республіки Афганістан, що підтверджується військовим квитком, довідкою Ізюмського ОМВК від 11.07.2016 р., архівною довідкою.
Згідно витягу з протоколу № 2103 від 16.05.2016 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв множинні мінно-вибухові осколкові поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку, мінно-вибухова травма (МВТ)(1983 р.) рядового у відставці ОСОБА_1 та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 444585 від 12.10.2016 р. - внаслідок поранення, контузії, мінно-вибухової травми та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачу з 11.10.2016 р. вперше встановлена третя група інвалідності на строк до 01.11.2018 р.
Зважаючи на викладене, позивач подав до Харківського ОВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши всі необхідні документи.
Листом № 1859 від 17.07.2017 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що рішенням Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.07.2017 р. № 73, п. 21 йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ним не подано документ про обставини поранення. Суд вважає, що рішення Комісії МО України від 07.07.2017 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є протиправним.

Статтею 1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону - дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 вказаного Закону (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п. 4 - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Суд не погоджується із ствердженням відповідача, що позивачем не подано документ про обставини поранення.
Пунктом 11 Порядку № 975 не встановлено форму, зміст документа, що свідчить про обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), не визначено коло осіб, уповноважених видавати такий документ. В свою чергу, пунктом 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом МОУкраїни № 530 від 14.08.2014 р. встановлено, що для отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності подаються серед іншого наступні документи: копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідка командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Аналіз зазначених норм у сукупності з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» дає підстави для висновку про те, що вимога п. 11 Порядку № 975 стосовно необхідності надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) стосується лише осіб, поранення (контузія, травма або каліцтва) яких, що призвело до інвалідності - не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Як вбачається із витягу з протоколу № 2103 від 16.05.2016 р. засідання ЦВЛК МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв поранення, контузія, мінно-вибухова травма ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Зважаючи на викладене ствердження про необхідність надання позивачем документа про причини та обставини поранення є протиправним.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправною відмови МО України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; скасування відповідного рішення МО України; зобов`язання МО України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги у відповідності з Порядком № 975 у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд не погоджується з позовними вимогами в визначення розміру грошової допомоги, що має бути призначена - в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, виходячи з наступного.
На день ухвалення постанови суду стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» була чинною в редакції Закону України № 2004-VIІІ від 06 квітня 2017 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 07.05.2017 року. Вказаним Законом № 2004-VIІІ стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» викладена в новій редакції, встановлені інші (підвищені) розміри одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, зокрема у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Згідно ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 2004-VIІІ дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства. Отже, Прикінцевими положеннями Закону № 2004-VIІІ визначена його дія щодо кола осіб, на яких його положення, які набрали чинності з 7 травня 2017 року, не поширюються (зокрема, такими є особи, стосовно яких уже прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги). Постанова Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати

працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», містить положення (абзац третій пункту 2 Постанови № 975), за якими одноразова допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, яке діяло на день виникнення права на отримання допомоги. Такі норми вказаної постанови звужують право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в редакції Закону України № 2004-VIІІ осіб (позивача зокрема), щодо яких до 7 травня 2017 року не приймалося рішення про призначення одноразової грошової допомоги. Так, позивачу до 07 травня 2017 року одноразова грошова допомога чи інші компенсаційні виплати замість неї не призначались і не виплачувались, отже він має право на призначення одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому статтею 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в редакції Закону № 2004-VIІІ, оскільки, виходячи з принципу законності, закріпленого статтею 9 КАС України, закон, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили відносно урядової постанови, має перевагу у застосуванні, якщо між ними є неузгодженість.
За таких обставин задоволення позову в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності суперечить наведеним положенням статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в редакції Закону № 2004-VIІІ та звужує права позивача, у зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.
Разом з тим, відповідач при призначенні одноразової грошової допомоги має враховувати наведені приписи Закону та згідно їм визначати розмір такої допомоги.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 р. «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції.
Частиною 3 статті 2 КАС України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом вбачається, що відповідач МО України в порушення Конституції України, законодавства України, підзаконних нормативно - правових актів незаконно та необґрунтовано відмовив позивачу у призначенні грошової допомоги, що дає підстави для задоволення позовних вимог.

Статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При вирішенні справи суд враховує, що спосіб захисту порушених прав позивача має бути ефективним, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 10-12, 18, 158-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 21 протоколу № 73 від 07.07.2017 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П. П. Винниченко