Справа № 723/399/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Київ К/800/18278/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Калашнікової О.В. Голяшкіна О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року

у справі №723/399/16-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в Сторожинецькому районі

Чернівецької області

про визнання відмови неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сторожинецькому районі Чернівецької області про визнання відмови неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Сторожинецькому районі Чернівецької області про відмову у проведені перерахунку та виплаті ОСОБА_4 довічного щомісячного грошового утримання починаючи з 26.07.2014 року по 05.08.2015 року - противоправними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Сторожинецькому районі Чернівецької області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_4 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 70% грошового утримання судді без обмежень максимального розміру з 26.07.2014 року по 05.08.2015 року з врахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сторожинецькому районі Чернівецької області задоволено, постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 квітня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Скаржник касаційну скаргу мотивував тим, що обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносин до пенсійного забезпечення виникають не на момент звернення на призначенням пенсії, а на момент виникнення права на її призначення.

Управлінням Пенсійного фонду України в Сторожинецькому районі Чернівецької області направлено на адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року - без змін.

Справу розглянуто в попередньому судовому засіданні з врахуванням повноважень суду, встановлених частиною 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 27.01.1993 року по 05.08.2015 року працював на посаді судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області.

Згідно наказу Сторожинецького районного суду Чернівецької області № 16-К від 05.08.2015 року позивача звільнено з посади судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області на підставі Постанови Верховної Ради України № 636-VII від 16.07.2015 року «Про звільнення суддів».

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 04.11.2015 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Сторожинецькому районі Чернівецької області починаючи з 06.08.2015 року призначити та виплачувати ОСОБА_4 довічне грошове утримання в розмірі 70% від грошового утримання судді, що складає 19 488 грн. Дана постанова набрала законної сили та виконана відповідачем.

В січні 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату довічного грошового утримання починаючи з 26.07.2015 року, оскільки вважав, що його право на отримання довічного грошового утримання виникає з досягненням 65 років (26.07.2014 року), а не з моменту фактичного звільнення.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Сторожинецькому районі Чернівецької області від 25.01.2016 року відмовлено у задоволенні вказаної заяви позивача на підставі Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення».

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача позивач звернувся в суд з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що довічне грошове утримання судді є однією з гарантій незалежності суддів, які не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів та внесених змін до чинних. При цьому, згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові № 2-630а14 від 10 лютого 2015 року зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо пенсійного забезпечення виникають не на момент звернення на призначенням пенсії, а на момент виникнення права на її призначення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 2-630 а 14 від 10 лютого 2015 року стосуються виключно підстав та порядку пенсійного забезпечення військовослужбовців. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що право на довічне грошове утримання судді виникає з моменту виходу судді у відставку.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками суду апеляційної інстанції виходячи з такого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Таким чином, нормами ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається після звільнення у відставку за вибором судді. Водночас закон визначав підстави, визначені у ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI щодо отримання довічного грошового утримання або ж пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до наказу Сторожинецького районного суду Чернівецької області № 16-К від 05.08.2015 року позивача звільнено з посади судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області на підставі Постанови Верховної Ради України № 636-VII від 16.07.2015 року «Про звільнення суддів».

Враховуючи наведене, право на вибір щодо встановлення виплат між довічним грошовим утриманням та пенсією за віком у позивача виникло з часу виходу у відставку. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з 26.07.2014 року по 05.08.2015 року отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та одночасно перебував на посаді судді та утримував відповідне щомісячне грошове утримання.

Таким чином, оскільки у період з 26.07.2014 року, з досягненням 65 років, суддя реалізував своє право на виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а підстави для вибору між призначеною пенсією та довічним грошовим утриманням виникли з часу звільнення з посади судді (з 05.08.2015 року), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції у спірних правовідносинах обґрунтовано не враховано висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 2-630 а 14 від 10 лютого 2015 року, оскільки у даній справі Верховним Судом України викладено висновок щодо підстав застосування до військовослужбовців положень ст. 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року у справі №723/399/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді