Справа № 712/9425/17
Суддя: Пересунько Я. В.
Дата ухвалення: 2017-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 712/9425/17
Провадження № 2-а/712/691/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2017 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Пересунько Я.В., розглянувши в скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

в с т а н о в и в:

26 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним адміністративним позовом, просить визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області (далі - УПФ) у проведенні перерахунку призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати УПФ нарахувати та виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 90 % суддівської винагороди, починаючи з 14 червня 2016 року.

Позов обґрунтовано тим, що з 9 лютого 1993 року вона почала працювати народним суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси, а з 1 червня 1999 року - суддею Черкаського обласного суду (апеляційного суду Черкаської області).

Наказом голови апеляційного суду Черкаської області № 32 від 13 грудня 2016 року її було відраховано зі штату суду з 13 грудня 2016 року на підставі рішення Вищої ради юстиції "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Черкаської області у відставку" від 8 грудня 2016 року № 3195/0/15-16.

Із 14 грудня 2016 року вона перебуває на обліку в УПФ як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді.

14 червня 2017 року вона звернулась до УПФ із заявою про проведення перерахунку призначеного щомісячного грошового утримання із розрахунку 90 % суддівської винагороди в розмірі 31 680 грн у зв'язку з неврахуванням до стажу на посаду судді її роботи на посадах прокурорських працівників у період із 14 липня 1982 року по 8 лютого 1993 року.

Проте листом від 26 червня 2017 року їй було відмовлено у зарахуванні до стажу на посаді судді періоду роботи на посадах прокурорських працівників, що є, на її думку, протиправним.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Представник відповідача подала 15 серпня 2017 року заперечення на позов, яке було передано судді 16 серпня 2017 року, в якому просила у задоволенні позову відмовити.

Водночас, суду на огляд надано пенсійну справу позивача.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, дійшов висновку про задоволення позову частково з огляду на наступне.

Судом установлено, що рішенням Вищої ради юстиції "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Черкаської області у відставку" від 8 грудня 2016 року № 3195/0/15-16 останню звільнено із посади судді апеляційного суду Черкаської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Наказом голови апеляційного суду Черкаської області № 32 від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 було відраховано зі штату суду з 13 грудня 2016 року.

Згідно з розрахунком стажу судді у матеріалах витребуваної судом пенсійної справи ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, усього стаж її роботи станом на 13 грудня 2016 року становить 36 років 4 місяці 2 дні, з яких навчання в Харківському юридичному інституті ім.. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців, стажист прокуратури Соснівського району м.Черкаси - 6 місяців 5 днів, стажист на посаду помічника прокурора прокуратури Смілянського району Черкаської області - 5 місяців 4 дні, стажист слідчий прокуратури Соснівського району м.Черкаси - 2 роки 2 місяці, старший помічник прокурора прокуратури Придніпровського району м.Черкаси - 6 років 7 місяців 9 днів, помічник прокурора прокуратури м.Черкаси - 5 місяців 23 дні, в.о. старшого помічника прокурора прокуратури Черкаської області - 4 місяці 15 днів, народний суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси - 6 років 3 місяці 23 дні, суддя апеляційного суду Черкаської області - 17 років 6 місяців 13 днів (аркуш 79 пенсійної справи).

14 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до УПФ із заявою про перерахунок призначеного довічного грошового утримання, в якій зазначила про те, що загальний процент розрахунку утримання від заробітку УПФ визначило у 86 %, але при цьому помилково не було враховано її роботу на посадах прокурорських працівників у період із 14 липня 1982 року по 8 лютого 1993 року, внаслідок чого процент розрахунку утримання мав зрости до 90 %.

Листом УПФ від № 277/Ш-10 від 26 червня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено із посиланням на те, що відповідно до ст. ст. 137, 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", а також рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, зарахувати період роботи ОСОБА_1 на посадах прокурорських працівників немає підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантії самостійності та незалежності суддів забезпечуються особливим порядком фінансування, належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів.

За своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України.

Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 навів тлумачення щомісячного грошового утримання судді у відставці, що визначається як забезпечення всіх суддів, у тому числі суддів у відставці, яке є гарантією їх незалежності, як елемент статусу судді, що не є особистим привілеєм, а засобом незалежності суддів і надається для гарантування верховенства права.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання, призначеного судді у відставці, проводиться згідно вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, а до набрання чинності останнім - Законом України «Про статус суддів».

Зміни законодавства не можуть зменшувати обсяг прав на щомісячне довічне грошове утримання судді, оскільки у відповідності до ст.58 Конституції України не можуть бути застосовані, так як закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують відповідальність. Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Стаж, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання, який був визначений судді згідно з чинними положеннями законодавства на момент призначення щомісячного грошового утримання не може зменшуватись, тому і перерахунок такого утримання має проводитись, виходячи з цього стажу.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 8 червня 2016 року №1-8/2016 №4-рп/2016, право на справедливий суд в Україні з часу проголошення її незалежності забезпечувалося шляхом розвитку принципу незалежності суддів у законах України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII, «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року №3018-III та Законі №2453, в яких послідовно закріплювалися самостійність суддів, свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до внутрішнього переконання суддів та їх належне матеріальне забезпечення.

Гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52розділу ІІІ, статті 117 розділу VІІ, розділах ІХ, Х Закону №2453 в редакції Закону №192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією Українигарантій незалежності суддів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року № 21-371а14.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Отже, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

На момент звільнення ОСОБА_1 у відставку на підставі наказу про звільнення № 32 від 13 грудня 2016 року спірні правовідносини регулювалися Законом України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон), який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 116 Закону суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Статтею 137 цього Закону визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Крім того, чинними на той час залишались положення ст.ст. 7, 23, 25, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось після прийняття Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, однак після його прийняття позивач не пропрацювала три роки від відповідного рішення за результатами оцінювання згідно вказаного Закону, відносно неї розрахунок утримання має здійснюватися відповідно до пункту 25 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року та положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року - у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року , а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання має збільшується на два відсотки, але не більше 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (який був чинним на час призначення ОСОБА_1 суддею), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Із матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 має достатній для відставки стаж роботи, встановлений законодавством України. Крім стажу роботи на посаді судді, до стажу який надає їй право на відставку, відповідно до п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, зараховується час роботи на посаді стажиста прокуратури Соснівського району м.Черкаси, стажиста на посаді помічника прокурора Смілянського району Черкаської області, стажиста прокуратури Соснівського району м.Черкаси, слідчого прокуратури Соснівського району м.Черкаси, старшого помічника прокурора Придніпровського району м.Черкаси, помічника прокурора м.Черкаси, в.о. старшого помічника прокурора Черкаської області з питань інформатики та комп'ютеризації.

Таким чином, згідно з наведеними нормами законодавства України, позивач має стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді.

З огляду на викладене, суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 на час подання заяви про звільнення у відставку мала загальний стаж роботи, який надавав їй право на звільнення з посади судді у відставку та право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді.

Таким чином, позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправною відмови УПФ у проведенні перерахунку призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання провести такий перерахунок підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки позов стосується не призначення, а перерахунку вже призначеного щомісячного грошового утримання судді, то для повного захисту прав позивача, з УПФ на її користь необхідно стягнути заборгованість за щомісячним грошовим утриманням (різницю між виплаченим та перерахованим розмірами), починаючи з 26 січня 2017 року (за 6 місяців до звернення до суду з цим позовом відповідно до ст. 99 КАС України) і до часу здійснення перерахунку такого грошового утримання.

Водночас, вимоги про зобов'язання УПФ виплачувати таке утримання із розрахунку 90 % суддівської винагороди на майбутнє - задоволенню не підлягають, оскільки суд може вирішити спір, який виник до звернення до суду з позовом, а не який може виникнути в майбутньому.

Крім того, у порядку розподілу судових витрат з УПФ на користь позивача необхідно стягнути 640 грн сплаченого нею судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 17, 19, 72, 94, 159-162 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області у перерахунку призначеного ОСОБА_1 довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області здійснити перерахунок довічного щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці із розрахунку 90 % суддівської винагороди.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області (18002, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 195, ) виплатити ОСОБА_1 заборгованість за довічним щомісячним грошовим утриманням як судді у відставці (різницю між виплаченим та перерахованим розмірами), починаючи з 26 січня 2017 року і до часу проведення такого перерахунку.

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області (18002, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 195, код ЄДРПОУ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня отримання її копії із одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Я.В. Пересунько