Справа № 823/771/17
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року справа № 823/771/17

м. Черкаси

14 год. 45 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

секретаря - Тараненка М.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправним дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Кищенецької сільської ради (за межами населеного пункту) Маньківського району Черкаської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно, з урахуванням рішення суду, розглянути заяву про затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Кищенецької сільської ради (за межами населеного пункту) Маньківського району Черкаської області.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, однак ГУ Держгеокадастру у Черкаській області листом від 22.12.2016 № 10304/6-16 відмовило йому в затвердженні проекту землеустрою з підстав того, що в межах земельної ділянки, яку позивач має намір отримати в оренду знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що унеможливлює позитивне вирішення заявленого ним питання. Позивач вважає рішення відповідача про відмову йому в затвердженні вказаного проекту землеустрою, яке викладене в листі від 22.12.2016 № 10304/6-16 є протиправним, оскільки наданий проект землеустрою відповідав вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та містив всі перелічені у вказаній статті документи (на підставі вказаного проекту державним кадастровим реєстратором була проведена державна реєстрація земельної ділянки, яку має намір отримати в оренду позивач, з присвоєнням кадастрового номеру), а тому відмова позивача винесена з формальних підстав, без конкретизації недоліків проекту землеустрою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача до зали судового засідання не прибув, в наданих запереченнях зазначив, що дії ГУ Держгеокадастру у Черкаській області по відмові у затвердженні ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства є правомірними та такими, що були вчинені у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Додатково наголосив, що у відповідності до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель, земельні ділянки сільськогосподарського призначення підлягають користуванню виключно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню, а тому накладка на сформовану земельну ділянку з видом використання - для фермерського господарства на земельну ділянку з видом використання - для товарного сільськогосподарського виробництва унеможливлює затвердженого проекту.

Клопотанням від 16.08.2017 представник відповідача просив розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доводи представника позивача, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 10.09.2014 № 23-3240/14-14-СГ позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Кищенецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (за межами населеного пункту).

На виконання вказаного наказу та відповідно до вимог чинного законодавства землевпорядною організацією ПП «Земекспертцентр», на замовлення позивача, виготовлено проект землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га.

Вищевказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 08.04.2016 з присвоєнням їй кадастрового номеру НОМЕР_3, цільове призначення - для ведення фермерського господарства.

Вищевказаний проект землеустрою був погоджений ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, що підтверджується висновком відповідача від 01.04.2016 № 36/41-16.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому в оренду земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, однак ГУ Держгеокадастру у Черкаській області листом від 22.12.2016 № 10304/6-16 відмовило йому в затвердженні такого проекту з підстав того, що в межах земельної ділянки, яку позивач має намір отримати в оренду знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що унеможливлює позитивне вирішення заявленого ним питання.

Вважаючи рішення відповідача від 22.12.2016 № 10304/6-16 протиправним та таким, що прийнято з порушенням вимог чинного земельного законодавства України, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею в державі регулюються Земельним кодексом України (надалі - ЗК України).

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення, у відповідності до ч.2 зазначеної статті належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури (ч.3 ст.22 ЗК України).

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч.6 ст.123 ЗК України).

Як передбачено ч.10 ст.123 ЗК України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: - затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); - надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Частиною 13 ст.123 ЗК України визначено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Аналіз вищевказаного дає суду підстави зробити висновок, що процедура затвердження проекту землеустрою безпосередньо пов'язана з погодженням такого проекту.

Відповідно до наданих суду доказів проект землеустрою був виготовлений на замовлення позивача та погоджений у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідним висновком ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 01.04.2016 № 36/41-16, тобто можна стверджувати, що такий проект в повній мірі відповідав положенням чинного законодавства, зокрема ст.50 Закону України «Про землеустрій», яка визначає підстави складання такого проекту та складові його частини (перелік додатків), які є його невід'ємними елементами.

Суд також встановив, що на підставі вищевказаного проекту державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Манківському районі Черкаської області 08.04.2016 було проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 19,4660 га та присвоєно останній кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для ведення фермерського господарства.

Статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI (надалі - Закон № 3613) встановлено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 (надалі - Порядок № 1051), визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Згідно ст.9 Закону № 3613, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор є державним службовцем.

Державний кадастровий реєстратор серед іншого здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Із вищевказаного слідує, що державний кадастровий реєстратор перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства при державній реєстрації земельної ділянки, дає оцінку землевпорядній документації, а в разі її невідповідності вимогам законодавства - відмовляє у державній реєстрації земельної ділянки.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що державним кадастровим реєстратором була проведена державна реєстрація спірної земельної ділянки з присвоєнням їй реєстраційного номера, то суд дійшов висновку, що поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 19,4660 га в повній мірі відповідав вимогам законодавства.

Суд наголошує, відмовляючи в затвердженні проекту землеустрою відповідач не навів правових посилань на невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих на підставі них нормативно-правових актів, що не узгоджується з положеннями ч.13 ст.123 ЗК України.

В поданих суду запереченнях представник відповідача також зазначив, що у відповідності до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель, земельні ділянки сільськогосподарського призначення підлягають користуванню виключно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню, а тому накладка на сформовану земельну ділянку з видом використання - для фермерського господарства на земельну ділянку з видом використання - для товарного сільськогосподарського виробництва унеможливлює затвердженого проекту. Вищевказане твердження суд сприймає критично з огляду на наступне.

Частинами 5-7 ст. 791 ЗУ України визначено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, класифікація видів цільового призначення земель поділяється, зокрема - на землі сільськогосподарського призначення (код КВЦПЗ 01), до складу якої входять підрозділи, зокрема: «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01)», «для ведення фермерського господарства (код КВЦПЗ 01.02)».

Вищевказане свідчить, що земельні ділянки для видів діяльності - «ведення товарного сільськогосподарського виробництва» та «ведення фермерського господарства» є різновидами земель сільськогосподарського призначення і надання позивачеві в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства жодним чином не впливає на правовий статус іншої земельної ділянки, з призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та жодним чином не порушує закріплений принцип раціонального використання та охорони земель сільськогосподарського призначення, на який наголошує в своїх запереченнях представник відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання протиправними дій ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про відмову у затвердженні ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Кищенецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (за межами населеного пункту) - листі від 22.12.2016 № 10304/6-16 та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду спірної земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідач не довів правомірність оскаржуваного рішення. Натомість позивач обґрунтував правомірність заявлених позовних вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову у затвердженні ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Кищенецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (за межами населеного пункту).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності площею 19,4660 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Кищенецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (за межами населеного пункту).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (ідентифікаційний код - 39765890) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 19.08.2017 року