Справа № 700/204/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 700/204/17 Головуючий у 1-й інстанції: Яценко Г. М.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Файдюка В. В.

суддів: Мєзєнцева Є. І.

Чаку Є. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 19 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 21.03.2017 р. звернулася до Лисянського районного суду Черкаської області з позовом до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії; зобов'язання відновити виплату пенсії з 01 квітня 2015 року.

Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 19 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що з 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058 та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Подібні положення містяться в Законі № 911.

Крім того, апелянт наголошує на пропуску шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки про порушення свої прав позивач дізналася в 2015 році.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 03.11.2010 р. обіймає посаду сільського голови Чаплинської сільської ради (а. с. 6).

З 18.12.2010 р. позивач отримувала пенсію за віком, виплата якої з 01.04.2015 призупинена відповідачем.

02.03.2017 р. позивач звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, у відповідь на яку отримала лист від 13.03.2017 р. № 2400/04, в якому повідомлено про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії з 01.04.2015 р. по 31.12.2016 р. у зв'язку з тим, що позивач працювала в цей період в органах місцевого самоврядування, а з 01.01.2017 р. виплату пенсії позивачу поновлено (а. с. 8).

Вважаючи дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються. Зважаючи на гарантування позивачу права на соціальний захист Конституцією України суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги з 01.04.2015 р.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VIIІ (далі - Закон № 213), яким внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058) та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213 було передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Зважаючи на те, що до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, колегія суддів вважає, що з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються спеціальними законами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2016 року у справі № 333/6710/15-а.

Відтак, у особи наявне право на поновлення виплати пенсії з 01.06.2015 р. до 31.12.2015 р. (період, врегульований Законом № 213).

Натомість, у відповідності до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У відповідності до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відтак, про припинення виплати пенсії позивач мала дізнатися, починаючи з 25.04.2015 року, та протягом шести місяців з цієї дати звернутися за захистом своїх прав до суду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом 21.03.2017 р. Досудове врегулювання спору у даній категорії справ чинним законодавством не передбачене.

Таким чином, колегія суддів приймає доводи апелянта про те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом.

В свою чергу, зважаючи на те, що пенсія є періодичним щомісячним платежем, колегія суддів приходить до висновку, що порушення права позивача є триваючим, а тому розгляду підлягають позовні вимоги в межах шестимісячного строку до дати звернення з позовом.

Доводи позивача про відсутність письмового повідомлення пенсійного органу про призупинення виплати пенсії судом в якості підстави для визнання причини пропуску звернення до адміністративного суду поважною не приймаються, оскільки відсутність такого повідомлення не нівелює ту обставину, що про порушення своїх прав позивач дізналася з моменту ненадходження на її рахунок планового пенсійного платежу.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги за період з 01.04.2015 р. по 20.09.2016 р. підлягають залишенню без розгляду.

Щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог з 21.09.2016 р. колегія суддів зазначає наступне.

У 2016 році зміни до статті 47 Закону № 1058 регламентувалися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. № 911-VIII (далі - Закон № 911), якими було визначено, що тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

У відповідності до Прикінцевих положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 р. № 2493-III дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим

законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Зважаючи на те, що у 2015 році положення Закону № 213 стосувалися «посад, які дають право на призначення пенсій за спеціальними законами», однак, Законом № 911 у 2016 р. законодавець змінив статус осіб для призупинення виплати пенсій на осіб «які працюють на посадах, передбачених спеціальними законами», факт неприйняття до 01.06.2015 р. законів щодо призначення спеціальних пенсій на призупинення у 2016 році виплати пенсій не впливає.

Оскільки у період з 21.09.2016 р. по 31.12.2016 р. позивач працювала на посаді сільського голови, колегія суддів вважає, що у цей період у відповідача були відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу.

Таким чином, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції в частині задоволення адміністративного позову.

Отже, при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 196, 198, 202, 203, 206, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області - задовольнити.

Постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 19 червня 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 за період з 01 квітня 2015 року по 20 вересня 2016 року залишити без розгляду.

В іншій частині адміністративний позов ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Файдюк
Суддя Є. І. Мєзєнцев
Суддя Є. В. Чаку

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.