Справа № 461/3169/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/8318/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.,

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Карапінка Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2017 року у справі № 461/3169/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права на отримання пенсії та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - Відповідач, Управління) про визнання права на отримання пенсії та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2017 року позов задоволено повністю.

Зобов'язано Управління нарахувати ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника в розмірі відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив Відповідач, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що Позивачем не надано копії свідоцтва про шлюб з ОСОБА_3, яке б підтвердило факт шлюбних відносин, відтак у Позивача відсутнє право на отримання пенсії по втрати годувальника.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, позивача, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що з 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, Позивач завагітніла.

У зв'язку з цим, ними була подана заява до Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану та була призначена дата реєстрації шлюбу 07.06.2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою Міського відділу ДРАЦС Львівського міського управління юстиції №44/03-35 від 04.06.2014 року.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.05.2014 року, виданого Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 502.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мали намір одружитися та остання на час смерті ОСОБА_3 була вагітна, Позивач змінила своє прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 08.08.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис №36.

Після смерті ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25.12.2014 року, виданого Зашківською сільською радою Жовківського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 22. Батьком дитини вказано ОСОБА_3

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11.03.2015 року встановлено факт батьківства ОСОБА_3, народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Тирма, Верхнєбуреїнського району, Хабаровського краю відносно ОСОБА_5, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові.

Також, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03.03.2017 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 18.01.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на доньку ОСОБА_5 за батька ОСОБА_3 в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Відповідача, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки № 3152 від 25.04.2017 року, виданої Відповідачем.

27.03.2017 року Позивач звернулася до Відповідача із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Згідно відповіді Управління №3720/03-29 від 04.04.2017 року у призначенні пенсії їй було відмовлено, оскільки на день смерті ОСОБА_3 шлюб між ним та позивачкою не було офіційно зареєстровано, а тому підстави для призначення пенсії у разі втрати годувальника їй як дружині, яка зайнята доглядом за дитиною, яка не досягла 8-річного віку, відсутні. При цьому у своїй відповіді Відповідач покликався на ст. 21 Сімейного кодексу України у якій зазначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03.03.2017 року про встановлення факту проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_3 є належним документом для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пенсійні правовідносини є одним із видів суспільних відносин і особливою формою здійснення права на пенсію. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об'єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов'язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 85 у поєднанні із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, заходи регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства.

Відповідно до частини 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Згідно з пункту «д» частини 4 ст. 30 вказаного Закону непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

У цій статті визначені умови, за яких членам сім'ї, зазначеним у її другій частині, призначається пенсія у зв'язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати усиновленими дітьми, пасинками та падчерками, неповнолітніми дітьми, які мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, в разі їх усиновлення.

Зі змісту цих норм убачається, що перелік непрацездатних членів сім'ї, яким може бути призначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять правил (велінь), згідно з якими до непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім'ї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов'язків.

Ужиті в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя. За частиною першою статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК) подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 36 СК саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини другої статті 21 СК проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов'язків, притаманних сім'ї. Але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім'ї, а її учасники визнаватися членами сім'ї, яким з огляду на об'єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов'язки.

Ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Однак попри цю схожість, вони не уподібнюються (не ототожнюються) з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім'ї, що не є рівнозначним поняттям «чоловік» та «дружина», позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб'єкта правовідносин між собою.

У законодавстві про пенсійне забезпечення ясно й однозначно визначено, що право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім'єю без шлюбу, не належать.

У справі, що переглядається, суди встановили, що Позивач упродовж більше восьми років проживала разом з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу й перебувала на його утриманні. Ці факти за рішенням суду в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, були визнані такими, що мають юридичне значення для вирішення питання про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

Нормативний підхід до розуміння зазначених положень закону в контексті зазначених обставин справи дає підстави дійти такого правового висновку.

У розумінні частини четвертої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка та чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали однією сім'єю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, і після смерті того з них, хто за життя утримував другого, той, хто залишився жити, не набуває права на призначення йому пенсійних виплат у зв'язку із втратою годувальника.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім'ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на хибному застосуванні норм матеріального права.

Даний висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду України, висловленому в Постанові від 10.03.2015 року у справі № 21-615а14.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити повністю.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2017 року у справі № 461/3169/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Повний текст складено 18.08.2017