Справа № 826/22040/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ПЕЙПА ТРЕЙД УКРАЇНА»

до

Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ПЕЙПА ТРЕЙД УКРАЇНА» по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.» за період з 01.09.2014 по 31.11.2014, з товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» за період з 01.08.2014 по 31.11.2014 та з товариством з обмеженою відповідальністю «ДТІ» за період з 01.08.2014 по 30.09.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ПЕЙПА ТРЕЙД УКРАЇНА» пунктів 198.1 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 517 314,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ПЕЙПА ТРЕЙД УКРАЇНА» не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07.04.2015 №468/26-53-22-05-21/38991629 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ПЕЙПА ТРЕЙД УКРАЇНА» та його контрагентами:

товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.» за типовими договорами про надання послуг від 03.11.2014 №Р-0311-2014, від 04.11.2014 №Р-0411-2014, від 11.11.2014 №Р-1111-2014, від 01.10.2014 №Р-2908-14/7, від 01.08.2014 №Р-2908-14/4, від 01.08.2014 №Р-2908-14/3, від 01.08.2014 №Р-2908-14/1, від 01.08.2014 №Р-2908-14/2, від 01.08.2014 №Р-2908-14, від 25.08.2014 №Р-2508/15;

товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» за договором поставки від 15.07.2014 №1507/14;

товариством з обмеженою відповідальністю «ДТІ» за усними договорами (на підставі замовлень та видаткових накладних).

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ПЕЙПА ТРЕЙД УКРАЇНА» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.» (виконавець) укладено типові договори про надання послуг від 03.11.2014 №Р-0311-2014, від 04.11.2014 №Р-0411-2014, від 11.11.2014 №Р-1111-2014, від 01.10.2014 №Р-2908-14/7, від 01.08.2014 №Р-2908-14/4, від 01.08.2014 №Р-2908-14/3, від 01.08.2014 №Р-2908-14/1, від 01.08.2014 №Р-2908-14/2, від 01.08.2014 №Р-2908-14, від 25.08.2014 №Р-2508/15, відповідно до яких замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов’язання по наданню послуг, зокрема: юридичні послуги, агентські послуги, навантажувально-розвантажувальні, кур’єрські послуги, послуги з передпродажної підготовки, послуги прибирання, інформаційно-консультаційні послуги, монтажу складських стелажів, виготовлення каталогу канцтоварів, виготовлення рекламних листівок, а замовник зобов’язується вчасно й у повному обсязі оплачувати послуги виконавця.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів від 03.11.2014 №Р-0311-2014, від 04.11.2014 №Р-0411-2014, від 11.11.2014 №Р-1111-2014, від 01.10.2014 №Р-2908-14/7, від 01.08.2014 №Р-2908-14/4, від 01.08.2014 №Р-2908-14/3, від 01.08.2014 №Р-2908-14/1, від 01.08.2014 №Р-2908-14/2, від 01.08.2014 №Р-2908-14, від 25.08.2014 №Р-2508/15, рахунків-фактури, актів здачі-прийняття робіт, податкових накладних, додатків до актів виконаних робіт, платіжних доручень.

Надані позивачем копії рахунків-фактури та актів здачі-прийняття робіт підписані особами без зазначеннях їх прізвищ з ініціалами та посадою.

Аналізуючи умови вище зазначених договорів, суд приходить до наступних висновків.

Договором від 01.08.2014 №Р-2908-14 передбачено надання юридичних послуг. Однак суд ознайомившись із актом здачі-прийняття робіт, встановив, що він не містить деталізації юридичних послуг, які були надані товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.», як це передбачено підпунктом 3.1 договору.

Також, позивачем не надано доказів відсутності у штаті працівників юристів та доказів використання отриманих юридичних послуг у власній господарській діяльності.

Договором від 25.08.2014 №Р-2508/15 передбачено надання агентських послуг. Однак суд ознайомившись із актом здачі-прийняття робіт, встановив, що він не містить деталізації агентських послуг, які були надані товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.», як це передбачено підпунктом 3.1 договору.

Також, суд наголошує, що додаток до акту виконаних робіт відображає клієнтську базу, а не деталізує агентські послуги. Окрім того позивачем не надано доказів використання отриманих послуг від товариства з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.» у власній господарській діяльності.

Договором від 01.08.2014 №Р-2908-14/1 передбачено надання навантажувально-розвантажувальних послуг. Однак позивачем не обґрунтовано використання таких послуг у власній господарській діяльності. Відсутні докази наявності у позивача складських приміщень та неможливості здійснення розвантажувальних послуг власними силами. Також не доведено наявності у контрагента позивача техніки для надання розвантажувальних послуг чи трудових ресурсів для ручного розвантаження.

Договором від 01.08.2014 №Р-2908-14/2 передбачені кур’єрські послуги. В додатках до актів здачі-прийняття робіт зазначений перелік виконаного кур’єрами маршруту. Однак, відсутні докази, які б підтверджували продаж товару за кур’єрською доставкою, а також необґрунтовано яким чином здійснювалась кур’єрська доставка, відсутні докази використання транспортних засобі чи інших способів пересування за вказаним маршрутом.

Договором від 01.08.2014 №Р-2908-14/3 передбачені послуги з перепродажної підготовки товару. Однак суд ознайомившись із актом здачі-прийняття робіт, встановив, що він не містить деталізації таких послуг, які були надані товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.», як це передбачено підпунктом 3.1 договору.

Наданий позивачем фотозвіт стелажу з товаром не є належним підтвердженням проведення перепродажної підготовки товару.

Договором від 01.08.2014 №Р-2908-14/4 передбачені послуги з прибирання. Однак суд ознайомившись із актом здачі-прийняття робіт, встановив, що він не містить деталізації таких послуг, які були надані товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.», як це передбачено підпунктом 3.1 договору.

Також позивачем необґрунтовано необхідності залучення до прибирання товариства з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.» та необґрунтовано неможливості виконання таких робіт власними силами. Відсутні докази наявності у позивача офісних чи складських приміщень.

Договором від 01.10.2014 №Р-2908-14/7 передбачено надання інформаційно-консультаційних послуг. Однак суд ознайомившись із актом здачі-прийняття робіт, встановив, що він не містить деталізації таких послуг, які були надані товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.», як це передбачено підпунктом 3.1 договору.

Договором від 03.11.2014 №Р-0311-2014 передбачено монтаж складських стелажів. Однак відсутні докази наявності у позивача офісних чи складських приміщень.

Надана позивачем копія видаткової накладної щодо придбання стелажу не є належним доказом монтажу стелажу на складі позивача його контрагентом.

Договором від 04.11.2014 №Р-0411-2014 передбачено виготовлення каталогу канцтоварів.

Наданий позивачем зразок каталогу не є належним доказом виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.» умов договору, оскільки вказаний каталог не дає можливості ідентифікувати хто саме виготовив даний каталог. Позивачем не доведено наявності у позивача технічних можливостей здійснювати друг таких каталогів.

Договором від 11.11.2014 №Р-1111-2014 передбачено виготовлення рекламних листівок.

Наданий позивачем зразок листівки не є належним доказом виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.» умов договору, оскільки вказана рекламна листівка не дає можливості ідентифікувати хто саме її виготовив. Позивачем не доведено наявності у позивача технічних можливостей здійснювати друг таких листівок.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ПЕЙПА ТРЕЙД УКРАЇНА» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» (постачальник) укладено договір поставки від 15.07.2014 №1507/14, відповідно до якого постачальник зобов’язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставляти товари відповідно до замовлень покупця, а покупець зобов’язується приймати товари та своєчасно сплачувати їх вартість, на умовах даного договору.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору поставки від 15.07.2014 №1507/14, рахунки-фактури, видаткових накладних, податкових накладних, платіжних доручень.

Враховуючи, що вказаний договір є договором поставки, то за правовою природою він передбачає наявність товарно-транспортних накладних, проте вказані накладні відсутні в матеріалах справи.

Окрім того позивачем не обґрунтовано яким само чином транспортувався товар та за чий рахунок, відсутні докази наявності транспортних засобів та складських приміщень, довіреності на отримання матеріальних цінностей.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ПЕЙПА ТРЕЙД УКРАЇНА» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ДТІ» (постачальник) здійснювалися господарські операції з поставки товару на підставі видаткових накладних.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії видаткових накладних, податкових накладних, платіжних доручень.

Враховуючи, що надані послуги є фактично усними договорами поставки, то за правовою природою такі договори передбачають наявність товарно-транспортних накладних, проте вказані накладні відсутні в матеріалах справи так як і довіреності на отримання матеріальних цінностей.

Додатково суд наголошує, що для отримання послуг від спірних контрагентів у позивача має бути на праві власності чи користуванні складські приміщення або офіс, проте матеріали справи не містять доказів наявності таких приміщень у позивача.

У свою чергу, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, як на підставу спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ПЕЙПА ТРЕЙД УКРАЇНА» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Р.а.п.с.о.д.і.я.», товариством з обмеженою відповідальністю «Елонія» та товариством з обмеженою відповідальністю «ДТІ», вказано на те, що у товариств середньооблікова кількість штатних працівників складає 3 (три) особи, що свідчить по відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей для виконання господарських операцій передбачених спірними договорами.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Відповідно до наявних в матеріалах доказів, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій.

Суд акцентує увагу, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Отже, якщо певна господарська операція не відбулася, визначення податкового кредиту є безпідставним і податок на додану вартість не підлягає відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у позивача податкових накладних, а також доказів сплати контрагенту вартості товару з податком на додану вартість.

Отже, в межах даного спору судом не встановлено реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки суду не надано належних первинних та бухгалтерських документів, які б посвідчували фактичне здійснення придбання товару позивачем у контрагента.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод, відповідно при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.