Справа № 362/3219/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/3219/17 Головуючий у 1-й інстанції: Корнієнко С.В.; Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Троян Н.М., Файдюка В.В.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Васильківського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Васильківського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Васильківського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дії відповідача щодо відмови йому у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 82% суддівської винагороди, протиправними та просив його зобов'язати здійснити з 1.01.2017 року перерахунок його довічного грошового утримання, як судді у відставці, виходячи із розміру 82% суддівської винагороди, та сплатити заборгованість з грошового утримання, яка виникла за період з 1.01.2017 року, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Верховної Ради України № 1600-VІІІ від 22.09.2016 року його було звільнено з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у відставку та з 18.10.2016 року він перебуває на обліку у відповідача та отримує довічне грошове утримання судді у відставці, проте на його звернення про перерахунок його довічного грошового утримання, відповідачем листом від 6 лютого 2017 року було відмовлено через відсутність у позивача стажу на посаді судді понад 20 років.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_2 довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 82% суддівської винагороди.

Зобов'язано Васильківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області з 1.01.2017 року здійснити ОСОБА_2 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 82% суддівської винагороди, та сплатити заборгованість з грошового утримання, яка виникла за період з 1.01.2017 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 10 березня 2015 року, позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про звільнення у відставку та постановою Верховної Ради України №1600-VІІІ від 22.09.2016 року, позивача було звільнено з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у відставку.

З 18 жовтня 2016 року позивач перебуває на обліку в Васильківському об'єднаному УПФУ Київської області та отримує довічне грошове утримання.

У відповідності до заяви від 23 січня 2017 року, позивач звернувся до відповідача про здійснення йому перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розмірі 82% суддівської винагороди, та листом № 677/04 відповідача від 6 лютого 2017 року йому відмовлено у здійсненні зазначених дій через відсутність у нього стажу на посаді судді понад 20 років.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту положень ст.ст.19, 46 і 55 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані іншими нормативними актами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями ст.126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до положень п.8 ч.4 і ч.6 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

За положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У відповідності до положень ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції діючий на час правовідносин) визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 4-рп/2016 в справі № 1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно з п.11 розділу ХІІІ «;Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинної до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XІI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Положеннями п.п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Щодо посилання відповідача на те, що позивач має недостатню кількість років стажу на посаді сідді, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу на розрахунок стажу позивача, як судді, що надало йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, вбачається, що станом на 18.10.2016 року його суддівський стаж складав 21 рік 8 місяців 12 днів, а саме: 3вересня 1992 року по травень 1997 року позивач навчався на юридичному факультеті Київського національного університету ім. Т. Шевченка, а далі, з червня 1997 року призначений стажистом на вакантну посаду слідчого прокуратури Пролетарського району м. Донецька, з червня 1998 року призначений слідчим прокуратури Пролетарського району м. Донецька, з липня 1998 року призначений старшим слідчим прокуратури Пролетарського району м. Донецька. 1 червня 1999 року переведений слідчим прокуратури Калінінського району м. Донецька, 21 травня 2001 року переведений виконуючим обов'язки старшого слідчого слідчого відділу управління нагляду за законністю оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури області. 26 липня 2001 року призначений старшим слідчим слідчого відділу управління нагляду за законністю оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури області. 27 серпня 2002 року призначений суддею Пролетарського районного суду міста Донецька, з 13 березня 2007 року по 30.09.2016р. працював суддею Донецького апеляційного адміністративного суду.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що стаж позивача, з урахуванням його звільнення Верховною Радою України у відставку, що дає право на довічне грошове утримання судді у відставці складає 21 рік 08 місяців 12 днів, а тому, він має право на отримання 82 % відсотків заробітної плати судді у виді розміру щомісячного довічного грошового утримання без обмеження його граничного розміру.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Васильківського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області - залишити без задоволення, а постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 17 серпня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Файдюк В.В.

Троян Н.М.