Справа № 818/777/17
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 р. Справа № 818/777/17

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Заіченко А.М.,

позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - Чеботарьова Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/777/17 за позовом ОСОБА_1 до Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області, третя особа - в.о. начальника Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області Чеботарьов Юрій Юрійович про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Конотопська ОДПІ), третя особа - в.о. начальника Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області Чеботарьов Юрій Юрійович (далі по тексту - третя особа, в.о. начальника Конотопської ОДПІ Чеботарьов Ю.Ю.), в якому просить:

- визнати наказ Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області № 9-о від 24.04.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області незаконним;

- скасувати наказ Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області № 9-о від 24.04.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді основного працівника в Конотопській ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області;

- стягнути з Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.04.2017 до дня поновлення на роботі.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 21.08.2015 працював на посаді старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Конотопської ОДПІ на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку основного працівника ОСОБА_4 Наказом Конотопської ОДПІ № 9-о від 24.04.2017 був звільнений з посади на підставі п.2 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Звільнення позивач вважає незаконним, оскільки підставою для звільнення було закінчення строку трудового договору на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4 Проте, строк трудового договору на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку основного працівника ОСОБА_4, на який його було прийнято на роботу 21.08.2015, закінчився 14 листопада 2015 року. В той же час. без його згоди, 14.11.2015 Конотопською ОДПІ був виданий наказ, згідно якого ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого державного ревізора-інспектора на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку основного працівника ОСОБА_4, з яким позивача не було ознайомлено згідно чинного законодавства. Також, жодних заяв щодо призначення на посаду на вказаний період позивач не писав.

Крім того позивач зазначив, що на даний час перебуває на військовій службі згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 14.03.2016 строком на особливий період, але не менше одного місяця - до оголошення демобілізації та етапів звільнення у ході демобілізації, визначених Генеральним штабом ЗС України.

Варто зазначити, що позивачем було подано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог по справі, однак, в силу приписів ч. 1 ст. 51 КАС України, суд не бере до уваги дану заяву, оскільки вона подана після початку судового розгляду справи по суті.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у письмових запереченнях проти позову заперечував та зазначив, що позивача було прийнято на роботу тимчасово на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_4, а згідно Наказу від 14.11.2015 № 47-0, на період відпустки без збереження заробітної плати як матері, дитина якої потребує домашнього догляду основного працівника ОСОБА_4, до фактичного виходу останньої із зазначеної відпустки. Наказом № 12-о від 12.03.2016 ОСОБА_1 з 13.03.2017 було відсторонено від роботи в зв'язку з призовом на військову службу за контрактом. У зв'язку із виходом на роботу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4, на посаді якої перебував ОСОБА_1, його згідно Наказу Конотопської ОДПІ № 9-о від 24.04.2017 було звільнено з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, в зв'язку з закінченням строку трудового договору. Вимога ОСОБА_1 щодо його призначення на посаду основного працівника виходить за межі повноважень суду, так як ОСОБА_1 ніколи не працював на такій посаді (а.с.54-57,112-117,137-138).

Третя особа у судовому засіданні проти позову заперечував та підтримав позицію відповідача по справі, викладену у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши позивача та третю особу, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу №41-о від 21.08.2015 ОСОБА_1 був прийнятий до Конотопської ОДПІ 21.08.2015 на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб, тимчасово, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_4 (а.с.58).

Згідно з наказом Конотопської ОДПІ №47-о від 14.11.2015, ОСОБА_1 був переведений 14.11.2015 на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб, тимчасово на період відпустки без збереження заробітної плати як матері, дитина якої потребує домашнього догляду основного працівника ОСОБА_4, до фактичного виходу останньої із зазначеної відпустки (а.с.60).

На підставі розпорядчих документів ДФС України, у зв'язку зі скороченням штатної чисельності Конотопської ОДПІ, 03.02.2016 ОСОБА_1 отримав попередження про наступне вивільнення його із займаної посади згідно п.1 ст.40 КзпП України (а.с.61), але до спливу двохмісячного терміну з моменту попередження - 13.03.2016 він вступив на військову службу за контрактом до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с.62).

Наказом Конотопської ОДПІ № 12-о від 12.03.2016 ОСОБА_1 з 13.03.2017 було відсторонено від роботи у зв'язку з призовом на військову службу за контрактом (а.с.63).

У зв'язку із виходом на роботу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4, на посаді якої перебував ОСОБА_1, його згідно Наказу Конотопської ОДПІ № 9-о від 24.04.2017 було звільнено з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в зв'язку з закінченням строку трудового договору (а.с.64).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення

В свою чергу, відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

На період перебування особи у відпустці по вагітності та пологах та у відпустці для догляду за дитиною до трьох років роботодавець має право прийняти іншого працівника для заміщення тимчасово не зайнятої посади до фактичного виходу на роботу жінки, яка перебуває у відпустці. Тому з таким працівником укладається строковий трудовий договір.

У тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту в даному випадку на час відпустки працівниці по догляду за дитиною, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту, як вихід основного працівника з відпустки по догляду за дитиною, є підставою для припинення трудового договору у зв'язку з закінченням строку.

Строковий трудовий договір відповідно до частини другої статті 23 КЗпП укладається лише у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Характер майбутньої роботи в цьому випадку означає, що робота не може бути постійною.

Пленум Верховного Суду України у пункті 7 Постанови № 9 від 6 листопада 1992 року роз'яснив, що при укладенні трудового договору на певний строк цей строк встановлюється угодою сторін і може визначатися не тільки конкретним періодом, але також і настанням певної події, наприклад, повернення на роботу робітниці з відпустки по вагітності, пологах і догляду за дитиною. Строковий трудовий договір може укладатися для заміни тимчасово відсутнього працівника.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення терміну. Укладаючи строковий трудовий договір, працівник надає добровільну згоду на його припинення у визначений сторонами в трудовому договорі термін. Тому звільнення працівника по даній підставі не є звільненням з ініціативи роботодавця. У разі звільнення працівник не повинен подавати заяву про звільнення, а роботодавець не зобов'язаний попереджати його про звільнення, оскільки, під час прийняття на роботу співробітник давав згоду на укладення саме строкового трудового договору.

При цьому суд не може прийняти до уваги доводи позивача про продовження дії його трудового договору на підставі ст. 39-1 КЗпП. Так, згідно даної норми, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Як було зазначено вище, в даному випадку строковий трудовий договір був укладений до настання певного юридичного факту, а саме виходу ОСОБА_4 на роботу. Таким чином, на переконання суду, продовження фактичних трудових відносин з ОСОБА_1 понад терміни визначені в наказі №41-о від 21.08.2015 про прийняття ОСОБА_1 на роботу, не свідчить про зміну характеру трудового договору, він залишається строковим, однак термін його дії пов'язаний саме з виходом на роботу ОСОБА_4

Як було зазначено вище, ОСОБА_1 був прийнятий до Конотопської ОДПІ 21 серпня 2015 року на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб, тимчасово, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_4, за конкурсом з випробувальним терміном один місяць (наказ № 41-о від 21.08.2015).

Станом на 01 січня 2016 року управління доходів і зборів з фізичних осіб, в якому працював позивач, складалося з двох відділів: відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ та відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб та мало за штатним розписом 28 посад.

На виконання вимог постанови КМУ від 21.10.2015 №840 «Про внесення змін у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2015 року №85» щодо затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів ДФС, згідно наказу ДФС України від 25 грудня 2015 року № 996 "Про затвердження чисельності працівників податкових органів ДФС» (по Конотопській ОДПІ 65 осіб), наказу ДФС України від 11 січня 2016 року № 17 «Про введення в дію структур територіальних органів ДФС та затвердження методичних рекомендацій щодо їх побудови», наказу Конотопської ОДПІ від 18 січня 2016 року № 13 "Про введення в дію організаційної структури Конотопської ОДПІ» та Наказу Конотопської ОДПІ від 03 лютого 2016 року № 65 "Про введення в дію штатного розпису», в Конотопської ОДПІ відбулося скорочення, під час якого відбулося вивільнення працівників, в кількості 26 осіб.

03 лютого 2016 року на підставі розпорядчих документів ДФС України, в зв'язку з скороченням штатної чисельності Конотопської ОДПІ ОСОБА_1 як і іншим працівникам управління податків і зборів з фізичних осіб вручено попередження про наступне вивільнення його із займаної посади.

Посада старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб було скорочено. В зв'язку з тим, що на той час ОСОБА_4 перебувала в декретній відпустці її було переведено на посаду головного державного ревізора - інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб (наказ Конотопської ОДПІ від 15.02.2016 №7-о).

Першочергове право в залишенні на роботі при звільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці у відповідності до статті 42 КЗпП, надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Так, судом було зобов'язано представника відповідача та третю особу провести порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці позивача та інших працівників, що залишились працювати після скорочення.

Відтак, після проведеного скорочення в відділ адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб було переведено таких працівників:

ОСОБА_5 переведена на посаду заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 21 рік 03 місяці стажу в податкових органах.

ОСОБА_6 переведена на посаду заступника начальника відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 6 років 10 місяців стажу в податкових органах.

ОСОБА_7 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 22 роки 03 місяці стажу в податкових органах.

ОСОБА_8 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 11 років 01 місяць стажу в податкових органах.

ОСОБА_9 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 06 років 10 місяців стажу в податкових органах.

ОСОБА_10 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 10 років 04 місяці стажу в податкових органах.

ОСОБА_11 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 13 років 01 місяць стажу в податкових органах.

ОСОБА_4 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 14 років 04 місяці стажу в податкових органах. На період перебування ОСОБА_4 в декретній відпустці, на її місце тимчасово була прийнята ОСОБА_12 із стажем роботи в податкових органах 1 рік.

ОСОБА_13 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 14 років 05 місяців стажу в податкових органах.

ОСОБА_14 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 04 роки 03 місяці стажу в податкових органах.

ОСОБА_15 переведена на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 02 роки 06 місяців стажу в податкових органах.

ОСОБА_16 переведена на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб, єдиного внеску, майнових податків і зборів з фізичних осіб. Переважне право в залишенні на роботі 19 років 05 місяців стажу в податкових органах.

Таким чином, посадовими особами Конотопської ОДПІ обґрунтовано прийнято рішення про залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією та стажем роботи.

Щодо доводів ОСОБА_1 про наявність у нього гарантій, передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП України, як особи, що проходить військову службу за контрактом в особливий період, слід зазначити наступне.

Правовідносини, що склалися між сторонами у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законами України «Про військовий обов'язок і військову службу», «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» та Законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст119 Кодекс законів про працю України визначено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов'язків, а саме, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 1, 2, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності; проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; порядок проходження військової служби, права та обов'язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

На переконання суду, особливості проходження позивачем військової служби є однією з підстав виникнення цього спору та пов'язано із початком та закінченням особливого періоду, а також питанням чи у всіх випадках оголошення мобілізації прийматиметься рішення про демобілізацію.

Визначення особливого періоду надано в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України».

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» передбачає, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього, в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації та демобілізації.

Мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм права, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а у випадку оголошення війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд зазначає, що в розглянутому періоді в Україні не оголошено воєнний час, отже й, відсутні підстави для вирішення питання про переведення економіки, органів влади, юридичних осіб та військових формувань в умови мирного стану (часу), а саме - демобілізації.

Виконуючим обов'язки Президента України 17.03.2014 було видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, яким оголошено та проведено частково мобілізацію протягом 45 діб, цей указ набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1126-VII від 17.03.2014, який набрав чинності 18.03.2014.

Указом Виконуючого обов'язки Президента України №454/2014 від 06.05.2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1240-VII від 06.05.2014, який набрав чинності 07.05.2014.

Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1595-VII від 22.07.2014, який набрав чинності 24.07.2014.

Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015, який набрав чинності 20.01.2015.

Враховуючи вищезазначені Укази Президента України, особливий період, визначення якого наведено в статтях 1 Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014, з 20.01.2015 по 22.08.2015.

При цьому, суд зазначає, що в чинному законодавстві України відсутня пряма норма, яка пов'язує закінчення особливого періоду виключно із демобілізацією.

Календарний строк контракту ОСОБА_1 розпочався 14.03.2016 (а.с. 9-10).

В цей час продовжувалась кризова ситуація, що загрожує національній безпеці України, проте, закінчився строк, на який оголошено останню хвилю часткової мобілізації (до 22.08.2015), нове рішення про проведення мобілізації не приймалось, як і рішення про введення воєнного стану, отже, суд приходить висновку, що станом на 14.03.2016 закінчився особливий період, у зв'язку із чим гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 КЗпП України не розповсюджуються на позивача.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області, третя особа - в.о. начальника Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області Чеботарьов Юрій Юрійович про визнання незаконним та скасування наказу № 9-о від 24.04.2017 про звільнення, поновлення на посаді основного працівника в Конотопській ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.04.2017 до дня поновлення на роботі - відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.М. Соколов

Повний текст постанови складено 15.08.2017 року.