Справа № 814/367/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/367/17

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Зуєвої Л.Є., Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМО" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМО" до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОМО" звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27 січня 2017 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як за результатами проведеної фактичної перевірки позивача контролюючим органом необґрунтовано встановлено порушення норм податкового законодавства під час здійснення ним своєї господарської діяльності.

В даному випадку, апелянтом зазначено, що спірні штрафні санкції накладено на нього через реалізацію скрапленого газу, який не обліковано у встановленому порядку, тоді як податковим органом не встановлено факту реалізації відповідного товару іншим особам.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність у позивача необлікованого газу у розмірі, вказаному податковим органом в акті перевірки, крім того, погоджуючись із запереченнями податкового органу на даний адміністративний позов, судом першої інстанції безпідставно застосовано Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, так як такою інструкцією не встановлено порядок виміру кількості скрапленого газу у резервуарах.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до акту фактичної перевірки дотримання порядку здійснення платниками платків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів від 12 січня 2017 року контролюючим органом проведено перевірку ТОВ «ОМО» та встановлено факт реалізації необлікованого товару, на загальну суму 36 351,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, у звязку з порушенням товариством п. 12. ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27 січня 2017 року, яким до товариства застосовано фінансові санкції, у сумі 72 702,00 грн.

Не погоджуючись із отриманим податковим повідомленням-рішенням товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивачем порушено вимоги податкового законодавства у спірних правовідносинах, з чим не погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Згідно п. 75.1. ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пп. 14.1.157. п. 14.1. ст. 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно п. 56.1. ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності отриманого Товариством з обмеженою відповідальністю "ОМО" податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27 січня 2017 року, яким за порушення вимог п. 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» накладено на товариство фінансові санкції за порушення законодавства про патентування, обіг готівки, РРО, у сумі 72 702,00 грн., відповідно до ст. 20 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

В даному випадку, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п. 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобовязані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України (

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що підставою для накладення на позивача спірних фінансових санкцій, відповідно до положень ст. 20 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», став факт виявлення податковим органом на автозаправній станції товариства необлікованого товару, на загальну суму 36 351,00 грн.

В свою чергу, підставою для накладення на суб'єкта господарювання вищевказаних фінансових санкції є встановлення контролюючим органом факту реалізації товарів які не обліковані у встановленому порядку.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що у справах з приводу оскарження рішень субєктів владних повноважень, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до відповідальності, а перевіряється виключно законність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати оскаржуване рішення або відмовити у цьому.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, із акту спірної перевірки та зібраних матеріалів у справі вбачається, що податковим органом не виявлено та не доведено факту реалізації товариством товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

В свою чергу, виявлення факту наявності у товариства не облікованих у встановленому порядку товарів не є підставою для застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 20 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім того, податковим органом, як субєктом владних повноважень, що заперечує проти задоволення адміністративного позову не надано до суд доказів, що підтверджують розмір фактичного залишку необлікованого товариством товару (скрапленого газу), на підставі якого можливо перевірити правильність суми нарахованих фінансових санкцій.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на вимоги Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзвязку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, так як єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності здійснюється на підставі Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, що затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 червня 2002 року N 332.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а як наслідок вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Крім того, відповідно до ч 1 ст. 94 КАС України, в разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час подання адміністративного позову та апеляційної скарги здійснено витрати на сплату судового збору, у сумі 3 360,00 грн., що підлягають стягненню з субєкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМО" - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року - скасувати, ухвалити у справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМО".

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області № НОМЕР_1 від 27 січня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМО" сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги, у розмірі 3 360,00 грн. (три тисячі триста шістдесят гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Л.Є. Зуєва

ОСОБА_1