Справа № 592/4769/17
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

10 серпня 2017 року м. Київ К/800/27593/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 2 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - УПФУ), в якому просив суд визнати протиправним рішення та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеного його щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 86% від суми суддівської винагороди з урахуванням стажу роботи на відповідних посадах.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідачем протиправно не зараховано половини строку його навчання в Харківському юридичному інституті, до якого він вступив у 1984 році та закінчив у 1988 році; 2 роки 3 місяці та 2 дні проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 30 жовтня 1981 року по 1 лютого 1984 року; періодів його роботи на посадах: слідчого слідчого відділення Роменського МРВВС України в Сумській області з 21 вересня 1988 року по 21 вересня 1992 року та старшого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Ромни і району з 21 вересня 1992 року по 13 травня 1993 року включно до стажу роботи на посаді судді, чим порушив його права, а тому ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 2 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії та зобов'язано зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку його навчання в Харківському юридичному інституті з 1984 року до 1988 року; період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 30 жовтня 1981 року по 1 лютого 1984 року; час роботи на посаді слідчого слідчого відділення Роменського МРВВС України в Сумській області з 21 вересня 1988 року по 21 вересня 1992 року та старшого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Ромни і району з 21 вересня 1992 року по 13 травня 1993 року. Зобов'язано відповідача провести перерахунок позивачу щомісячного грошового утримання позивача з 9 грудня 2016 року з урахуванням зарахованого часу роботи, в розмірі 90% від суми суддівської винагороді на посаді судді.

Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що оскаржувані періоди роботи позивача на слідчо-прокурорських посадах не можуть бути зараховані до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення довічного грошового утримання.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 в період з 30 жовтня 1981 року по 1 лютого 1984 року проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР; з 1 вересня 1984 року по 29 червня 1988 року навчався у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського; з 21 вересня 1988 року по 21 вересня 1992 року працював слідчим слідчого відділення Роменського МРВВС, з 21 вересня 1992 року по 13 травня 1993 року - працював старшим слідчим слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Ромни і району з 13 травня 1993 року по 12 травня 2008 року працював на посаді судді Недригайлівського районного суду Сумської області, з 13 травня 2008 року по 8 грудня 2016 року - суддею апеляційного суду Сумської області..

8 грудня 2016 року рішенням Вищої ради юстиції № 3043/0/15-16 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Сумської області у відставку» позивача було звільнено з посади судді апеляційного суду Сумської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

14 грудня 2016 року головою апеляційного суду Сумської області видано наказ № 142-ОС «Про звільнення з посади судді та відрахування зі штату суду ОСОБА_1», яким позивача звільнено з посади судді та відраховано зі штату апеляційного суду Сумської області 8 грудня 2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку

З 20 січня 2017 року позивачу призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 23 роки 6 місяців 7 днів.

При розрахунку розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 30 жовтня 1981 року по 1 лютого 1984 року; половину періоду навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 1 вересня 1984 року по 29 червня 1988 року; з 21 вересня 1988 року по 21 вересня 1992 року на посаді слідчого слідчого відділення Роменського МРВВС, з 21 вересня 1992 року по 13 травня 1993 року - старшого слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Ромни і району.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з наступного.

Згідно із частиною 6 статті 44 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, яка була чинною станом на час набуття позивачем статусу судді та станом на час набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 7 липня 2010 року) для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Згідно із пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 7 липня 2010 року судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними згідно із вищенаведеним рішенням та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також, Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»;

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання, із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають, та відповідно позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90% суми суддівської винагороди.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 2 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець