Справа № 804/2842/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2017 р. Справа № 804/2842/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретаріВоробйовій П.В.
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -
10.05.2017р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та просить:
- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_4 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 19.06.2017р., що підтверджується наявним в матеріалам справи поштовим повідомленням (а.с.88).
Окрім того, одночасно із запереченнями, відповідачем надіслано до суду і клопотання, у якому відповідач просив залишити даний позов без розгляду посилаючись на те, що даний позов поданий з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 05.05.2017р., а відповідь Фонду від 29.04.2016р. отримав 30.05.2016р., тобто відповідач вважає, що позивач звернувся з позовом через 12 місяців після отримання відповіді, тоді як ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений шестимісячний строк звернення з моменту коли особа довідалася про порушення своїх прав.
Третя особа в судове засідання не з'явилися, причину неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно 19.06.2017р. та 23.06.2017р., що підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями та електронним звітом про надіслання повістки (а.с.87,87а).
Водночас, 30.05.2017р. та 02.06.2017р. представник третьої особи надіслав на адресу суду письмові пояснення у яких зазначив, що у Фонду відсутні будь-які первинні документи по вкладам і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, у тому числі і сума, яка передбачена до виплати, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників банку. Оскільки позивача не було включено відповідачем до Переліку вкладників банку, а отже Фонд не мав правових підстав здійснювати відповідні процедури по включенню його до Загального реєстру.
Згідно до вимог ч.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які не прибули в судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи.
Також і за приписами ч.4 ст.128 вказаного Кодексу встановлено, що у разі неприбуття відповідача належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Враховуючи наведене, належне повідомлення відповідача і третьої особи про дату, час та місце розгляду справи, подані відповідачем і третьою особою письмові заперечення та пояснення на позов, строки розгляду справи, встановлені ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників відповідача та третьої особи за наявними у справі доказами згідно до вимог ч.2, ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вирішуючи клопотання відповідача про залишення даного позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.
Розглянувши вказане клопотання відповідача, вислухавши думку представника позивача, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення даного клопотання та залишення цього позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на те, що відповідний строк звернення з цим позовом позивачем не пропущений виходячи з того, що позивачем оспорюється бездіяльність відповідача, яка носить триваючий характер та може бути предметом судового розгляду у будь-який момент коли визначить це особа відносно якої вчиняється така бездіяльність з урахуванням ч.4 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено,що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якої вона віднесена цим Кодексом.
За таких обставин суд приходить до висновку, що строк звернення з даним позовом, встановлений ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не пропущений з урахуванням того, що бездіяльність відповідача носить триваючий характер, а тому підстави для залишення позову без розгляду з наведених відповідачем обставин, у адміністративного суду відсутні.
У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.
Вказані кошти були зараховані на депозитний рахунок позивача, відкритий у банку за НОМЕР_1.
Також, позивачем було поповнено вказаний рахунок шляхом внесення коштів у розмірі 400 доларів США, що підтверджується копією квитанції №1017 від 10.02.2015р. (а.с.14).
Окрім того, і 11.02.2015р між ПАТ КБ «Стандарт» та ОСОБА_4 був укладений договір банківського вкладу НОМЕР_2 за умовами п.1.1 якого на депозитний рахунок НОМЕР_1 були перераховані кошти платником - ОСОБА_6 на користь одержувача - ОСОБА_4 у сумі 140000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №3585 від 11.02.2015р. (а.с.7-10).
Надалі, згідно постанови НБУ від 19.02.2015р. №116 ПАТ КБ «Стандарт» було віднесено до категорії неплатоспроможних банків, запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, яку в подальшому було продовжено до 18.06.2015р., а 18.06.2015р. НБУ прийнято постанову за №385 про відкликання банківської ліцензії та початок ліквідації банку, призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича (а.с.43-45, 72-73).
19.06.2015р. за наказом Уповноваженої особи банку №2/2-ОД було тимчасово обмежено здійснення ПАТ КБ «Стандарт» банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за рахунками вкладників, перелік яких визначений у додатку до цього наказу, на час проведення досудового розслідування правоохоронними органами (а.с.37, 70).
09.09.2015р. згідно наказу Уповноваженої особи банку №11 було визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори) згідно переліку, який додається до цього наказу та зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами (договорами) згідно переліку, який додається до цього наказу, зокрема, згідно наданого витягу з цього Переліку, визнано нікчемним правочин позивача, укладений 11.02.2015р. на суму 140000 грн. згідно ст.ст.37,38,48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.34,68-69).
Позивач оспорює бездіяльність відповідача щодо не включення його до повного Переліку владників, яків мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та просить зобов'язати відповідача вчинити певні дії по включенню позивача до відповідного Переліку посилаючись на те, що не має жодних законних підстав для не включення його до Переліку вкладників ПАТ КБ «Стандарт», які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Заслухавши представника позивача, який брав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд находить підстави достатніми для часткового задоволення позову в частині позовних вимог позивача про визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо не включення позивача до повного Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами позивача, що містяться на рахунку НОМЕР_1 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу НОМЕР_2 від 11.02.2015р., а також в частині зобов'язання вчинити певні дії, виходячи з наступного.
Правові, фінансові та організаційні зади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. №4452-УІ (далі - Закон №4452) та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012р. ( далі - Положення №14).
Згідно із положеннями ст.2 Закону №4452 вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст.27 Закону №4452.
Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону №4452).
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (ч.2 ст.27 Закону №4452 у редакції на 18.06.2015р. день відкликання банківської ліцензії).
Згідно ч. 3 ст. 27 Закону №4452 у редакції на 18.06.2015р.) уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Інформація про вкладника в Переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства ( ч.4 ст. 27 Закону №4452).
Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - (ч.5 ст.27 Закону №4452 у редакції на 18.06.2015р.).
Відповідно до пунктів 3-5 розділу Ш Положення №14 уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.
Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладників у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.
Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.
Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку. Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Інформація про вкладника в Переліку повинна забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.
У пункті 6 розділу Ш Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно:зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.
Як передбачено у пунктах 2,3 розділу ІУ Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.
Таким чином процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі послідовні етапи: складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складання Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру вкладників.
Крім того, згідно п.4 та п.6 ч.2 ст.37 Закону №4452 уповноважена особа Фонду має право, зокрема: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.
Також і відповідно до ч.2 ст. 38 Закону №4452 протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Згідно ч.3 ст.38 Закону №4452 Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Відповідно до ч.4 ст.38 Закону №4452 уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.
Частиною 5 ст. 38 Закону №4452 визначено, що у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що Уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.
Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком Уповноваженої особи встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто самого по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.
Таким чином, у розпорядчому рішенні (наказі, розпорядженні, повідомленні) належить вказувати передбачені Законом підстави визнання правочину нікчемним.
Проте, як свідчить зміст наказу відповідача №11 від 09.09.2015р «Про визнання правочинів (договорів) нікчемними», на який відповідач посилається у своїх запереченнях, вбачається, що уповноваженою особою Фонду було визнано нікчемними всі транзакції та правочини(договори) згідно переліку, який додається до цього наказу зважаючи на звернення уповноваженої особи Фонду до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо виявлених фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку та інших осіб стосовно ПАТ КБ «Стандарт» за положеннями ст.ст. 37,38,48 Закону №4452, у тому числі і визнано нікчемним правочин позивача від 11.02.2015р. згідно з витягу з додатку до Переліку до наказу №11 (а.с.68-69).
В той же час, слід зазначити, що визнання нікчемним правочину позивача з вищенаведених підстав є таким, що суперечить ч.3 ст. 38 Закону №4452, оскільки вказана норма не містить такої підстави для визнання правочину нікчемним як звернення Уповноваженої особи банку до правоохоронних органів.
Водночас, вироку суду, який би набрав чинності і яким доведено вину працівників банку та/або вину позивача у вчиненні шахрайських дій, суду відповідачем не надано.
Отже, доводи відповідача про подання заяви до правоохоронних органів за якою відкрито кримінальне провадження по факту шахрайських дій працівників банку та інших фізичних осіб не є належним доказом нікчемності правочину позивача з урахуванням того, що згідно ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України обставин, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Судом критично надано оцінку доводам відповідача про те, що підставою для визнання нікчемним правочину позивача від 11.02.2015р. були ті обставини, що банком здійснено перерахунок коштів у розмірі 140000 грн. з відкритого у банку рахунку ОСОБА_6 на поточний рахунок позивача без надання правовстановлюючих документів, тоді як банк мав невиконані зобов'язання перед іншими кредиторами, зокрема, перед КП «Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», внаслідок чого Банк надав перевагу у переказі коштів ОСОБА_6 перед іншими кредиторами, оскільки як свідчать матеріали справи перерахунок коштів за платіжним дорученням №3585 від 11.02.2015р. про переказ грошової суми у розмірі 140000 грн. гр. ОСОБА_6 відбувся на вкладний (депозитний) рахунок позивача НОМЕР_1 за договором банківського вкладу НОМЕР_2 з призначенням платежу - «перерахування грошових коштів на НОМЕР_1 отримува ОСОБА_4» - 11.02.2015р., тобто до 19.02.2015р. ( до віднесення банку до неплатоспроможних).
Отже, кошти перераховано від ОСОБА_6 на депозитний рахунок позивача до запровадження тимчасової адміністрації банку.
За таких обставин, доводи відповідача про надання переваг у перерахунку вказаних коштів ОСОБА_6 над іншими кредиторами є безпідставними та такими, що спростовується вищенаведеними доказами.
До того ж, посилання відповідача на будь-які рішення судів, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, як на докази у даній справі, є неспроможними з огляду на те, що суб'єкт владних повноважень повинен довести свої доводи і заперечення шляхом надання суду належних та допустимих доказів оформлених у встановленому законом порядку у відповідності до вимог ст.ст. 69-70 та вимог ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відсилання ж суду на будь-які сайти інтернету, у тому числі і до Єдиного державного реєстру судових рішень не є належними доказами доведення правомірності своїх дій чи бездіяльності або прийнятих рішень суб'єктом владних повноважень.
Окрім того, слід зазначити, що перерахування коштів однією фізичною особою (ОСОБА_6.) для іншої фізичної особи не є безумовною підставою для визнання правочинів нікчемними за ч.3 ст.38 Закону №4452 з урахуванням того, що згідно п.3 ч.1 ст.2 Закону №4452 вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту) банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотка на такі кошти.
Також і згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором.
Аналізуючи зміст наведених законодавчих норм, слід дійти висновку, що чинне законодавство прямо передбачає, що грошові кошти на депозитний рахунок можуть бути внесені як безпосередньо вкладником, так і іншою особою для вкладника.
З огляду на наведене, посилання відповідача на нікчемність правочину позивача від 11.02.2015р. з підстав того, що перерахунок коштів на рахунок позивача відбувся іншою особою - ОСОБА_6, а не самим вкладником є неспроможними та такими, що суперечать вищенаведеним нормам п.1 ч.1 ст.2 Закону №4452 та ч.1 ст.1058 ЦК України.
При цьому, слід зазначити, що відповідач не заперечує наявності надходження вказаних коштів на рахунок позивача, що також і підтверджено виписками по рахунку позивача, які надані самим відповідачем та які наявні у матеріалах справи (а.с.28-33,65-67).
Отже, наявність на рахунку коштів у сумі 140000 грн., які надійшли на рахунок позивача 11.02.2015р. уже не може свідчити про нікчемність правочину, а тому наказ №11 від 09.09.2015р. є необґрунтованим та таким, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства України.
Враховуючи наведене, те, що відповідачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами нікчемності договору банківського вкладу НОМЕР_2 від 11.02.2015р. укладеного між Банком та позивачем, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно визнано вказаний договір нікчемним за наказом №11 від 09.09.2015р. та, відповідно, і бездіяльність відповідача по не включенню позивача до повного Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є протиправною.
Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем у ході судового розгляду справи не надано жодних доказів та не наведено жодних обґрунтованих підстав, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у не включенні відповідачем позивача до Переліку вкладників банку з урахуванням встановлених обставин та наведених вище доказів.
Твердження Уповноваженої особи про нікчемність банківського вкладу НОМЕР_2 від 11.02.2015р. є припущенням, яке не доведено жодними належними доказами у встановленому законом порядку.
За таких обставин не доведено відповідачем і наявності законних правових підстав для не включення позивача до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як вкладника відповідно до вищенаведеного договору банківського вкладу, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить приписам Закону №4452 та є протиправною.
Судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення посилання відповідача на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017р. у справі №826/3942/16 та на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2017р. у справі №804/2844/17 з огляду на те, що надані судові рішення не стосуються прав і обов'язків позивача у даній справі, а тому вказані судові рішення не можуть бути підставами для звільнення від доказування обставин у даній справі у розумінні ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вимог ч.3 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії (бездіяльність) відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність, яка полягає у не включенні позивача до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу НОМЕР_2 від 11.02.2015р., у зв'язку з чим позовні вимоги позивача у вказаній частині про визнання бездіяльності відповідача протиправною підлягають задоволенню.
З метою ефективного захисту порушеного права позивача, яке підлягає відновленню шляхом задоволення і похідних позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача внести доповнення та включити ОСОБА_4 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу НОМЕР_2 від 11.02.2015р., а також і зобов'язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_4 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Вказані обставини представником позивача жодними доказами не спростовані.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення даного позову.
Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича щодо не включення ОСОБА_4 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу НОМЕР_2 від 11.02.2015р.
Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича внести доповнення та включити ОСОБА_4 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу НОМЕР_2 від 11.02.2015р.
Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_4 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
В іншій частині позову - відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 12 липня 2017 року.

Суддя С.О. Конєва