Справа № 813/1553/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року справа № 813/1553/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Брильовського Р.М.

судді Сакалоша В.М.

судді Кедик М.В.

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - Писарева О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Львівської митниці ДФС про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Львівської митниці ДФС в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив: визнати протиправними дії Львівської митниці, якою невиконані вимоги п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 678, якою затверджений "Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків", проігноровані вимоги ст. ст. 19, 129 Конституції України та ст. ст. 7, 14 КАС України, щодо обов'язкового виконання судових рішень, що набрали законної сили, невчасно і з запізненням направлена заява від 13.11.2013 до Державної фіскальної служби України, незаконно і безпідставно затягнутий строк розгляду заяви від 13.11.2013, умисно створені перешкоди для негайного виконання судового рішення; визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України та Львівської митниці, якими не виконані вимоги ст. ст. 19, 40, 129 Конституції України та приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 678 "Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків", проігноровані вимоги ст. 46 Конституції України, ст. 590 Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, що стосуються питань компенсації моральної шкоди, а також права ОСОБА_1 на соціальний захист; зобов'язати Державну фіскальну службу України здійснити передбачені чинним законодавством заходи та прийняти за результатами розгляду заяви від 13.11.2013 рішення по питанню компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_1, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням протягом 2010 року службових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.11.2013 позивачем направлена заява щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної йому, як працівнику митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ним службових обов'язків на адресу Львівської митниці Міндоходів. Листом від 22.11.2013 № 3.2/47-6694 Львівська митниця необгрунтовано і безпідставно відмовила позивачеві у задоволенні такої заяви. Такі дії та бездіяльність митного органу були оскаржені в судовому порядку. 20.11.2014 Львівським апеляційним адміністративним судом постановлено постанову про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, серед іншого, зобов'язано Львівську митницю Міндоходів здійснити передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на розгляд заяви ОСОБА_1 від 13.11.2013 щодо компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_1, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням службових обов'язків протягом 2010 року. Позивач зазначає, що вказане судове рішення надійшло на адресу Львівської митниці 24.11.2014. Однак, заява позивача від 13.11.2013 року була скерована на адресу Державної фіскальної служби України лише 29.12.2014. Позивач вважає, що відповідачем 2 умисно створені перешкоди для негайного виконання судового рішення. Додатково позивач зазначає, що з моменту отримання відповідачем 1 його заяви, будь-яких рішень за результатами її розгляду на адресу ОСОБА_1 не надходило.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю, з підстав наведених в позовній заяві та уточненнях до неї, просить позов задовольнити.

Представник відповідачів 1 і 2 заперечив позов повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Зазначив, що Порядком здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків не встановлено строків скерування документів до Державної фіскальної служби України. Ствердив, що позивачем до заяви від 13.11.2013 не надано усіх документів, які передбачені п. 2 Порядку, тому Львівська митниця діяла в межах повноважень, та у спосіб, визначених законодавством. Додатково зазначив, що відповідно до відповіді представника Державної фіскальної служби України заяви позивача від 13.11.2013 та 25.11.2013 щодо компенсації шкоди не реєструвалися. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доводи позивача та представника позивача і представника відповідачів, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що 13.11.2013 ОСОБА_1 направлена заява щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної йому, як працівнику митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ним службових обов'язків на адресу Львівської митниці.

Львівська митниця Міндоходів листом від 22.11.2013 № 3.2/47-6694 відмовила ОСОБА_1 у задоволенні такої заяви.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі № 813/2123/14, яка набрала законної сили і є обов'язковою для виконання, визнано протиправними дії Львівської митниці Міндоходів щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.11.2013, адресованої начальнику Львівської митниці Міндоходів, відповідь на яку була надана листом № 3.2/47-6694 від 22.11.2013, зобов'язано Львівську митницю Міндоходів здійснити передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на розгляд заяви ОСОБА_1 від 13.11.2013 щодо компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_1, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язані з виконанням службових обов'язків протягом 2010 року.

Вказане судове рішення надійшло на адресу Митниці 24 листопада 2014 року, однак вищевказана заява була скерована на адресу ДФС лише 29 грудня цього ж року, що на думку ОСОБА_1, є порушенням вимог законодавства і його прав і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії Львівської митниці, якою невиконані вимоги п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 678, якою затверджений "Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків", проігноровані вимоги ст. ст. 19, 129 Конституції України та ст. ст. 7, 14 КАС України, щодо обов'язкового виконання судових рішень, що набрали законної сили, невчасно і з запізненням направлена заява від 13.11.2013 до Державної фіскальної служби України, незаконно і безпідставно затягнутий строк розгляду заяви від 13.11.2013, умисно створені перешкоди для негайного виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Згідно з приписами абзацу 1 частини 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

За змістом абзацу 1 частини 10 цієї ж статті, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи -позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Оскільки, вищевказані вимоги позовної заяви фактично стосуються дій Львівської митниці Міндоходів (відповідача - суб'єкта владних повноважень), вчинених нею на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі № 813/2123/14, прийнятої на користь ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги слід розглядати за правилами, передбаченими частиною 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, вони не підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України та Львівської митниці, якими не виконані вимоги ст. ст. 19, 40, 129 Конституції України та приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №678 "Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків", проігноровані вимоги ст. 46 Конституції України, ст. 590 Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, що стосуються питань компенсації моральної шкоди, а також права ОСОБА_1 на соціальний захист суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до відповіді представника Державної фіскальної служби України заяви позивача від 13.11.2013 та 25.11.2013 щодо компенсації шкоди не реєструвалися.

Вказані обставини не спростовані позивачем та його представником.

Суд зазначає, що листом Львівської митниці Міндоходів від 26 грудня 2014 року № 13-70-10/13-712 заяви позивача від 13.11.2013 та 25.11.2013 скеровано на адресу Департаменту розвитку митної справи ДФС разом з додатками, однак, в подальшому жодного рішення за наслідками їх розгляду ДФС прийнято не було.

Оскільки, заяви позивача від 13.11.2013 та 25.11.2013 щодо компенсації шкоди не реєструвалися в Державній фіскальній службі України, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності не підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Державної фіскальної служби України здійснити передбачені чинним законодавством заходи та прийняти за результатами розгляду заяви від 13.11.2013 рішення по питанню компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_1, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням протягом 2010 року службових обов'язків суд зазначає, що вона не підлягає до задоволення, мотивуючи наступним.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), з урахуванням встановлених судом обставин.

З огляду на положення Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підміняти його і перебирати на себе повноваження надані Конституцією України та Законами України органам Державної фіскальної служби України.

Повноваження щодо розгляду заяв ОСОБА_1 про компенсацію завданої йому шкоди, у даному випадку, є виключною компетенцією Державної фіскальної служби України і здійснюється нею за наявності необхідного переліку документів, передбачених Порядком і з урахуванням встановлених ним правил, при цьому за наслідками вирішення цих питань відповідач, в залежності від обставин, може прийняти як рішення про компенсацію шкоди, так і рішення про відмову в компенсації шкоди, тобто може обирати з кількох юридично допустимих рішень, відтак суд не може і не повинен втручатись у здійснення цих повноважень шляхом зобов'язання прийняття відповідачем конкретного рішення.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії) : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати не підлягають стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 24, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.08.2017 року.

Головуючий суддя Р. М. Брильовський

Суддя М.В. Кедик

Суддя В.М. Сакалош