Справа № 234/4153/17
Суддя: Демидова В. К.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 234/4153/17
Провадження № 2-а/234/191/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі :

судді- Демидової В.К.,

при секретарі- Містюкевич І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Краматорську

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання рішення протиправним та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

22 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з адміністративним позовом, з урахуванням письмової заяви у порядку ст. 51 КАСУ, до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він, з квітня 2013 року є отримувачем пенсійних виплат, призначених відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) за вислугу років у розмірі 80 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку з обмеженням, щодо максимального розміру пенсії - десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У квітні 2017 року на письмове звернення позивача відповідач надав копію розпорядження, згідно якого з 01 серпня 2015 року відповідач, без будь-якого рішення та повідомлення, зменшив розмір пенсійних виплат та проводить виплати пенсії у розмірі меншому, ані ж це передбачено законодавством України, що діяло на момент призначення пенсії. Такі дії Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області вважає протиправними, такими, що порушують його права та законні інтереси, посилаючись на порушення з боку відповідача вимог ст.ст. 19, 22, 58, 64 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії).

Просить суд визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області щодо невиплати в повному обсязі пенсії з 01.08.2015 року та виплатити заборгованість, що виникла на день винесення судового рішення, з урахуванням раніше проведених виплат та зoбов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області привести у відповідність вимогам законодавства, що діяло на момент призначення пенсії, до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), пенсійні виплати у розмірі 80 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку без обмеження їх максимального розміру, встановленого законодавчими актами після квітня 2013 року, після призначення пенсії.

Позивач ОСОБА_1 в судове засіданні не з'явився, надав суду заяву про розгляд прави у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача ОСОБА_1

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує та вважає що пенсія ОСОБА_1 виплачується у розмірах передбачених законодавством. При цьому відповідач посилається на Закон України «Про прокуратуру» від 02.03.2015 № 213 та Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Конституції України, Рішень Європейського суду с прав людини, рішень Конституційного суду України та судової практики закони та нормативні акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Так, згідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) у 1996 році, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) у 1996 році, держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для ії поступового посилення, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та нормативні акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Враховуючи вищевикладене, при виплаті пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Згідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) пенсія за вислугу років призначається у розмірі 80 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Згідно вимог закону, що діяв на момент призначення пенсії, законодавець встановив обмеження, щодо максимального розміру пенсії - десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами по справі, що з 01.08.2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області ОСОБА_1 було призначено пенсію у розмірі 12321,65 грн. (80 % від посадового окладу 15402,06 грн.).

Згідно довідки про розмір фактично нарахованої та виплаченої пенсій позивачу фактично виплачувалася пенсія у розмірі:

з 01.08.2015 року по 30.10.2015 року - 8527,06 грн.

з 01.11.2015 року по 30.06.2016 року - 9650,01 грн.

з 01.07.2016 року по 30.04.2017 року - 10740,00 грн.

При цьому, згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року складав - 949, грн., а з 01.09.2015 року - 1074 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з урахуванням законодавчо встановлених обмежень, з 01.08.2015 року по 31.08.2015 року, повинна була фактична виплачена пенсія у розмірі 9490,00 грн., а з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року - 10740 грн.

Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року складав - 1074,00 грн., з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року- 1130 грн, а з 01.12.2016 року - 1247 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з урахуванням законодавчо встановлених обмежень, з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року, повинна була фактична виплачена пенсія у розмірі 10740,00 грн., з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року - 11300,00 грн., а з 01.12.2016 року - 12321,65 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивача на перерахунок пенсії, рішення відповідача є неправомірним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню як такі, що підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем.

З зазначених правових підстав і наведених вище нормативно-правових актів, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності правових підстав для проведення позивачу перерахунку пенсії

Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, як доведеного та обґрунтованого.

Разом з тим, розглядаючи питання стосовно періоду перерахунку позивачу пенсії за всилугу років згідно з довідкою Прокуратури Запорізької області від 13 жовтня 2016 року № 18-833 вих.16 про заробітну плату, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), суд зазначає наступне: оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного права 22 березня 2017 року , то згідно вимог ч.2 ст.99 КАС України підлягає застосуванню шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню саме з 01 жовтня 2016 року, тому позов слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 22, 152 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ст. 2, 5, 6, 17, 71, ст. 159-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання рішення протиправним та зобов'язати вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Краматорську Донецької області № 96 від 24 жовтня 2016 року про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки Прокуратури Запорізької області від 13 жовтня 2016 року № 18-833 вих.16 з розрахунку 80% від заробітної плати відповідно до ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру», (в редакції, чинній на момент призначення пенсії).

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Краматорську Донецької області здійснити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Краматорську Донецької області, перерахунок пенсії за вислугу років згідно з довідкою Прокуратури Запорізької області від 13 жовтня 2016 року № 18-833 вих.16, відповідно до ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з розрахунку 80% від суми місячного заробітку, починаючи з 01 жовтня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краматорський міський суд Донецької області, протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя В.К.Демидова