Справа № 825/953/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/953/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О. В.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Файдюка В. В.

суддів: Мєзєнцева Є. І.

Чаку Є. В.

При секретарі: Марчук О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

СТОВ «Інтер» звернулося до Головного управління ДФС у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 07.06.2017 р. в частині нарахування збільшення податкового зобов'язання в розмірі 481208, 00 грн. по декларації № від 14.12.2015 р. за листопад 2015 р. та нарахуванню 120302, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій; скасування податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 07.06.2017 р. № в повному обсязі по нарахуванню штрафних санкцій (штрафу) в розмірі 48121, 00 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої та ухвалити нову, якою позов залишити без задоволення у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що за результатами проведеної перевірки встановлено декларування позивачем взаємовідносин з ТОВ «Нафтогаз Трейд» та ТОВ «Газтранспроект» по операціям з купівлі - продажу природного газу. Однак, акти приймання-передачі газу не мають обов'язкових реквізитів, через що не відповідають статусу первинних, а недобросовісність дій контрагентів позивача встановлена вироками від 08.08.2016 р. № 466/6808/16-к, від 12.08.2016 р. № 760/13613/16-к, від 07.12.2016 р. № 760/19351/16-к.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 23.05.2017 р. № 260/14/30148677.

Перевіркою встановлено порушення п.185.1 ст.185, п.193.1 ст.193, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.209 Податкового Кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 481208, 00 грн. (листопад 2015 р.).

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС У Чернігівській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» № від 07.06.2017 р., яким за порушення п.185.1 ст.185, п. 188.1 ст. 188, п.193.1 ст.193, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.209 ПК України позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 516534, 00 грн. (основного платежу) та визначено 129134, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. З них СТОВ «Інтер» нараховано 481208, 00 грн. основного платежу, визначеного у скороченій декларації № від 14.12.2015 р. за листопад 2015 року в якості податкового кредиту, а також 120302, 00 грн. штрафних (фінансових санкцій);

- форми «ПС» № від 07.06.2017 р., яким до СТОВ «Інтер» на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 41 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 48121, 00 грн.

Позивач вважає вказані ППР протиправними, оскільки прямим свідченням реальності господарських операцій є договори на транспортування природного газу по мережам газорозподільних підприємств та акти приймання-передачі виконаних робіт, а вироки, на які посилається відповідач в акті перевірки, позивача жодним чином не стосуються.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи, наявні в матеріалах справи, не мають дефектів форми та змісту і повністю відображають проведені господарські операції та свідчать про їх реальність та створення юридичних наслідків для сторін правочинів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

До складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів дотримується позиції, що необхідною умовою для віднесення сплачених цін за товари (послуги) до валових витрат та сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Нафтогаз Трейд» було укладено договір купівлі - продажу природного газу № 191014 від 29.09.2014 р. (а. с. 96 - 103).

У відповідності до п. 2.5 договору якість газу, який передається продавцем покупцеві в пунктах приймання - передачі, вказаних в п. 4.1 цього договору, повинна відповідати вимогам ГОСТ 5542-87 «Гази горючі природні для промислового та комунально-побутового призначення. Технічні умови».

Відповідно до п. 3.3 договору покупець до 20 числа кожного місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку, яку після затвердження продавець до 25 числа місяця, що передує звітному, надає філії ЦДД ПАТ «Укртрансгаз».

Згідно п. 4.3 договору обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів приладів обліку витрат газу, встановлених на комерційному вузлі/вузлах обліку газу покупця.

Аналогічні умови містить договір купівлі - продажу природного газу № 181214 від 01.12.2014 р., укладений між позивачем та ТОВ «Газтранспроект» (а. с. 106 - 111).

Згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 р. ТОВ «Газтранспроект» поставило позивачу природний газ українського видобутку ресурсу грудня 2014 року в обсязі 147, 754 тис. м3 вартістю 1044878, 40 грн. (в тому числі, ПДВ - 174146, 40 грн.) (а. с. 112).

Згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 р. ТОВ «Нафтогаз Трейд» поставило позивачу природний газ українського видобутку ресурсу листопада 2014 року в обсязі 150, 000 тис. м3 вартістю 918360, 00 грн. (в тому числі, ПДВ - 153060, 00 грн.) (а. с. 113).

Також з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» укладено типовий договір на розподіл природного газу (на транспортування природного газу газорозподільними мережами) № Т-ПР-51-І від 21.12.2012 р., згідно якого газорозподільне підприємство зобов'язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами (ГРМ) до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до «актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін» (а. с. 85 - 90).

Крім того, між позивачем та ПАТ «Укрнафта» укладено договір про надання послуг по транспортуванню природного газу № 18-Г від 06.10.2014 р., предметом якого є надання послуг з магістрального транспортування природного газу власним газопроводом від НГВУ «Чернігівнафтогаз» до пункту обліку газу (а. с. 91 - 93).

В матеріалах справи наявна копія акту № ЧН000020263 від 30.11.2014 р., відповідно до якого у листопаді 2014 р. газорозподільне підприємство протранспортувало по своїх мережах 150 тис. м3 природного газу (а. с. 94).

Також згідно акту приймання - передачі виконаних робіт № 897/14 від 28.11.2014 р. НГВУ «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» виконано роботи по транспортуванню природного газу об'ємом 150 тис. м3 (а. с. 95).

Згідно акту № ЧН000023370 від 31.12.2014 р. у грудні 2014 р. газорозподільне підприємство протранспортувало по своїх мережах 147, 757 тис. м3 природного газу (а. с. 104).

Згідно акту приймання - передачі виконаних робіт № 1004/14 від 31.12.2014 р. НГВУ «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» виконано роботи по транспортуванню природного газу об'ємом 147, 757 тис. м3 (а. с. 105).

Досліджуючи матеріали справи, колегією суддів було встановлено, що вищеописані акти не містять посилань, що природній газ надійшов саме від ТОВ «Газтранспроект» та ТОВ «Нафтогаз Трейд».

За таких обставин, колегія суддів приймає вказані докази на підтвердження факту отримання позивачем 147, 757 тис. м3 та 150 тис. м3 природного газу від НГВУ «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», натомість, відхиляє описані акти в якості підтвердження отримання вказаних об'ємів газу від підписантів податкових накладних, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит.

Крім того, за умовами пунктів 4.3 договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, обсяг споживання газу позивачем встановлюється на підставі добових обсягів, визначених на підставі показів приладів обліку витрат газу, встановлених на комерційних вузлах позивача.

Згідно п. 4.4 договорів обсяг газу, визначений згідно п. 4.3 договорів є підставою для визначення обсягу газу, переданого за цими договорами.

У відповідності до п. 1.3 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджених наказом Мінпаливенерго України від 27.12.2005 р. № 618, облік транспортованого та реалізованого споживачу газу здійснюється спільно газопостачальним підприємством, газорозподільним підприємством, трубопроводами якого здійснюється транспортування газу споживачу, та споживачем у порядку, установленому цими Правилами.

В матеріалах справи наявні звіти коректорів об'єму газу на вузлах позивача, в той же час, вказані звіти контрагентами позивача не підписані, доказів поставки об'ємів газу саме від контрагентів позивача зі звітів коректорів не вбачається (а. с. 148 - 154).

Крім того, у даних звітах зафіксовано покази лічильника газу Г250 ЛГ-К № 0008510, які станом на 01.11.2014 р. становили 1620059, 0 м3, станом на 30.11.2014 р. - 1702935, 0 м3 (різниця - 82876 м3), комплексу КВТ -1.01-G650-150-13.0-0.5 № 0000000/00776, які станом на 01.11.2014 р. становили 13085, 12 м3, станом на 30.11.2014 р. - 163401, 67 м3 (різниця - 150316, 55 м3). Таким чином, за даними звітів позивачем у листопаді 2014 р. отримано 233192, 55 м3 природного газу.

У звітах за грудень 2014 р. зафіксовано покази лічильника газу Г250 ЛГ-К № 0008510, які станом на 01.12.2014 р. становили - 1702935, 0 м3, станом на 31.12.2014 р. - 1735493, 0 м3 (різниця 32558, 0 м3), та покази комплексу КВТ -1.01-G650-150-13.0-0.5 № 0000000/00776, які станом на 01.12.2014 р. становили 163401, 68 м3, станом на 31.12.2014 р. - 201251, 5 м3 (різниця - 37849, 82 м3). Таким чином, за даними звітів позивачем у грудні 2014 р. отримано 70407, 82 м3 природного газу.

Окремо колегія суддів зауважує, що згідно п. 1.5 вказаних Правил та пунктів 2.5 договорів якість газу, що реалізується споживачу, має відповідати вимогам ГОСТ 5542-87 «Гази горючі природні для промислового та комунально-побутового призначення. Технічні умови».

Згідно п. 5.18 Правил визначення фізико-хімічних показників газу, чисельні значення яких використовуються у розрахунках об'єму газу, здійснюється з використанням хіміко-аналітичних лабораторій газотранспортних підприємств.

В той же час, в матеріалах справи відсутні результати вимірювань поставленого газу та відповідність його вимогам ГОСТ 5542-87.

Таким чином, висновок відповідача в акті перевірки про відсутність відомостей щодо якісних характеристик товару, що має безпосередній вплив на його ціну, не спростовується наявними у справі доказами.

Крім того, позивачем до матеріалів справи не надано заявок, прямо передбачених п. 3.3 договорів з контрагентами, відсутність яких також відображена в акті перевірки.

Все вищевказане, на думку колегії суддів, свідчить про формальність складення первинної документації з транспортування природного газу, що наявна в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем наявними в матеріалах справи первинними документами не підтверджено факт отримання природного газу в період листопад - грудень 2014 року від ТОВ «Газтранспроект» та ТОВ «Нафтогаз Трейд».

Стосовно висновків суду першої інстанції про відсутність підстав враховувати для правильного вирішення справи вироки від 08.08.2016 р. № 466/6808/16-к, від 12.08.2016 р. № 760/13613/16-к, від 07.12.2016 р. № 760/19351/16-к колегія суддів звертає увагу на таке.

Вказаними вироками встановлено, що ТОВ «Газтранспроект» та ТОВ «Нафтогаз Трейд» є членами злочинної організації, які у період із січня 2013 року по січень 2016 року заволоділи коштами ПАТ «Укргазвидобування» в розмірі , 69 грн.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо того, що зазначені вироки відношення до операцій з позивачем не мають, в той час як кримінальне провадження щодо директорів зазначених контрагентів триває.

В свою чергу, в мотивувальній частині ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 07.06.2017 р. (справа № 760/3954/17) зазначено, що з протоколу обшуку за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що в приміщенні під вивіскою «ІНФОРМАЦІЯ_1» фактично знаходяться офіси підконтрольних злочинній організації суб'єктів господарювання - ТОВ «Надра Геоцентр», ТОВ «Фірма Хас», ТОВ «Карпатнадраінвест», ТОВ «Газтранспроект», ТОВ «Нафтогаз Трейд», в тому числі - робоче місце (постійно або тимчасово) підозрюваного ОСОБА_4 (директор ТОВ «Нафтогаз Трейд» у спірний період).

В мотивувальній частині ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 24.03.2017 р. (справа № 760/3817/17) зазначено, що з протоколу обшуку за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що в приміщенні під вивіскою «ІНФОРМАЦІЯ_1» фактично знаходяться офіси підконтрольних злочинній організації суб'єктів господарювання - ТОВ «Надра Геоцентр», ТОВ «Фірма Хас», ТОВ «Карпатнадраінвест», ТОВ «Газтранспроект», в тому числі - робоче місце (постійно або тимчасово) підозрюваного ОСОБА_5 (директор ТОВ «Газтранспроект» у спірний період).

Не надаючи оцінки діям вказаних осіб, колегія суддів, між тим, зважає на встановлення місцезнаходження обох контрагентів позивача за однією адресою, відмінною від їх юридичних адрес, що також ставить під сумнів добросовісність відносин позивача з вказаними контрагентами.

Таким чином, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції в частині задоволення адміністративного позову.

Отже, при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 202, 206, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року - скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер» - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Файдюк
Суддя Є. І. Мєзєнцев
Суддя Є. В. Чаку
Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.