Справа № 562/2981/16-а
Суддя: Шуляк А. С.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 562/2981/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.08.2017 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

за участю представників позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8звернулися в суд з адміністративним позовом в якому просять суд визнати протиправною відмову щодо перерахунку та виплати їм щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити їм недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учасникам бойових дій, за 2016 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком на момент проведення виплат з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є учасниками бойових дій та мають право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни. Зокрема, вони мають право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Однак, дана допомога їм виплачена у значно меншому розмірі, ніж передбачено законом.

Представники позивачів в судовому засіданні вимоги позову підтримали повністю та просять задовільнити їх.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи. З урахуванням думки представників позивачів суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без їх участі, оскільки вони були повідомлені про час та місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не подавали. В поданих суду письмових запереченнях просять суд в позові відмовити.

Вислухавши пояснення представників позивачів, дослідивши матеріали, письмові докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачі, відповідно до поданих ними посвідчень мають статус учасника бойових дій, відповідно мають право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни.

В 2016 році позивачам було здійснено виплату допомоги до 5 травня в розмірі 920 гривень відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Нормами статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.5ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом про Державний бюджет України.

Частина 1статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Позивачі при обрахунку недоплаченої їм суми щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня вважають за належне застосувати розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначений Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік». Проте, це суперечить положенню ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 ст.28 застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Тобто, норма ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»не може застосовуватись при обрахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня.

Розмір мінімальної пенсії за віком передбачено ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»і встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», з 01 січня 2016 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність - 1074 грн.

У той же час, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статей12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень статей 113 та 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування тощо.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Тобто, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" визначено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги, передбаченої законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Закону України «Про жертви нацистських переслідувань"(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) проводиться до 5 травня учасникам бойових дій, у розмірі 920 гривень.

В Рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням управління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, Суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій відповідно до ч.5 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту", правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що дії відповідачів по виплаті позивачам разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році здійснено в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства, тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

При вирішенні спору, суд не приймає до уваги посилання позивачів на необхідність застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 21-6508а15, оскільки спірні правовідносини у цій адміністративній справі виникли в 2014 році, за інших фактичних обставин та при іншому правовому регулюванні, а тому підстав для висновку про застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

Так як позивачі звільнені від сплати судових витрат, то судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.71, 86, 94, 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в задоволенні адміністративного позову до Управління праці та соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя