Справа № 802/963/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

08 серпня 2017 р. Справа № 802/963/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: Деруна В.Л.,

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5

до відділу державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації,

державного реєстратора відділу державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Деруна Віталія Леонідовича;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6

про скасування рішення про державну реєстрацію, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовом звернулась ОСОБА_5 до відділу державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації, державного реєстратора відділу державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Деруна Віталія Леонідовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6 з позовом в якому позивач просить:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33676793 від 02.02.2017 року прийняте державним реєстратором відділу державної реєстрації Мурованокуриловецького районної державної адміністрації ОСОБА_3 для проведення державної реєстрації прав на земельну ділянку (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 228), площею 0,1678 га, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я - ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

- зобов'язати державного реєстратора внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав (номер запису про право власності 18823125) на земельну ділянку площею 0,1678 га, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я - ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

25.05.2017 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 20.02.2017 року державний реєстратор відділу державної реєстрації Мурованокуриловецького районної державної адміністрації ОСОБА_3 провів державну реєстрацію прав на об'єкт нерухомого майна за номер запису про право власності 18823125; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 228, а саме: земельної ділянки, площею 0,1678 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, власник: ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державним реєстратором прийнято вже після проведеної державної реєстрації прав, а саме - 02.02.2017 року. Підставою виникнення права власності зазначено рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 31.10.2014 року у справі №139/168/14-ц.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням державного реєстратора, позивач звернулась до суду з даним позовом. Представники позивача в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які є у справі, суд встановив наступне.

Як зазначили представники позивача, 25.05.2017 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 стало відомо, що 20.02.2017 року державний реєстратор відділу державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації провів державну реєстрацію прав на об'єкт нерухомого майна номер запису про право власності 18823125; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 228, а саме: земельної ділянки, площею 0,1678 га, кадастровий номер НОМЕР_3. Вказана земельна ділянка утворена шляхом виділення в натурі частини ділянки площею 0,1678 га, кадастровий номер НОМЕР_3, із земельної ділянки площею 0.2237 га, кадастровий номер НОМЕР_4.

В свою чергу, земельна ділянка площею 0.2237 га, кадастровий номер НОМЕР_4, відповідно до рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у справі №139/168/14-ц ( а. с. 8-11 ) поділена, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_7, яка настала 02.02.2013 року. За третьою особою, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2237 га, кадастровий НОМЕР_4, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2.

В рішенні Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у справі №139/168/14-ц жодним чином не визначено, що з земельної ділянки площею 0,2237 га, кадастровий номер НОМЕР_4, виділено в натурі частину ділянки, площею 0,1678 га, кадастровий номер НОМЕР_3. Позивач зазначила, що в площу земельної ділянки, що зареєстрована за ОСОБА_6, включена більша частина ділянки, під кадастровим номером НОМЕР_4, яка фактично становить 3/4 всієї площі.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права власності на земельну ділянку та його реєстрація на час вчинення оскаржуваного рішення регулювалися Земельним кодексом України (далі - ЗК України) Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), Законом України "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-17), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року. (далі - Порядок №703).

Так, статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В розумінні статті 1 Закону №3613-17, державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

В свою чергу, згідно частини першої статті 15 Закону №3613-17 до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Із положень статті 24 Закону №3613-17 випливає, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до п. 9 ч. 1. ст. 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За приписами частини третьої статті 10 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Згідно частини четвертої статті 18 Закону №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Статтею 24 Закону №1952-IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень, серед іншого, може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом чи наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Крім того, відповідно до частини другої статті 12 Закону №1952-IV записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Із аналізу наведених норм випливає, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей. За умови такої невідповідності чи наявності суперечностей відмовляє у здійсненні державної реєстрації.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зазначено, що підставою виникнення права власності є рішення суду Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у справі №139/168/14-ц від 21.10.2014 року.

Проте суд зазначає, що у вказаному судовому рішенні відсутні будь-які вказівки на те, що із земельної ділянки площею 0.2237 га, кадастровий номер НОМЕР_4 необхідно в натурі виділити ділянку площею 0,1678 га.

Однак, державний реєстратор при проведенні державної реєстрації на обставину, що встановлено рішенням Мурованокуриловецького суду від 31.10.2014 року, що набрало законної сили 11.11.2014 року, уваги не звернув, а спірну ділянку зареєстрував на свій розсуд, посилаючись, при цьому, на лист від 02.02.2017 року №31-28-99.2-55/2-17 відділу Держгеокадастру у Мурованокуриловецькому районі де спірна земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1678 га утворена в результаті поділу земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,2237 (згідно технічної документації їз землеустрою щодо поділу земельної ділянки розробленої відповідно до варіанту 1 (додатку 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №94 від 27.06.2014) виділення в натурі ? часток земельної ділянки площею 0,2237га.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, презюмується добросовісність особи, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 33676793 від 02.02.2017 року не відповідає перелічених вище критеріям, а відтак, є незаконним та підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання державного реєстратора внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав (номер запису про право власності 18823125) на земельну ділянку площею 0,1678 га, кадастровий номер НОМЕР_3, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1952-ІV, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Водночас, частиною другою цієї ж статті передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Як видно з положень процитованого Закону, запис вноситься до відповідного реєстру на підставі прийнятого суб'єктом владних повноважень рішення, при цьому, у разі скасування такого рішення - вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, достатньою підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав є рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію.

Враховуючи те, що судом встановлено протиправність оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права та його скасовано, відтак, не потребує позивач додаткового захисту шляхом скасування самого запису. Окрім того, на думку суду, відсутній спір у досліджуваній вимозі, адже, державний реєстратор не відмовляв позивачу у внесені відповідного запису, а тому відсутні підстави зобов'язувати його вчиняти відповідні дії проти яких немає заперечень.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із статтею 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені у ході судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Разом з тим, позовна вимога про зобов'язання скасувати запис задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 94 КАС України передбачено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33676793 від 02.02.2017 року, прийняте державним реєстратором відділу державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації ОСОБА_3 щодо проведення державної реєстрації прав на земельну ділянку (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 228), площею 0,1678 га, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділу державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації (, вул. Соборна, 117, смт. Муровані Курилівці, Мурованокуриловецький район, Вінницька область, 23400), за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, в користь ОСОБА_5 (код НОМЕР_2, проживає: АДРЕСА_2) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар