Справа № 825/1168/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/1168/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівський області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Головне територіальне управління юстиції у Чернігівський області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4І.) 28.07.2017 звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівський області (далі Чернігівський МВ ДРАЦС) та просить зобов'язати відповідача внести зміни до актового запису про народження від 30.07.1949 № 40, складеного виконавчим комітетом Стольненської сільської ради Менського району Чернігівської області, змінивши в графі відомостей про національність матері з «українка» на «єврейка».

Свої позовні вимоги мотивує тим, що її мати - ОСОБА_5, по національності - єврейка, а по релігійним переконанням іудейка. Згідно свідоцтва про народження матері позивача, в графі національність її батьків, стоїть прочерк, хоча фактично вони були євреями. Вищевказані обставини підтверджуються рішенням місцевого суду Новозаводського району м. Чернігова. Враховуючи наведене зазначила, що у її свідоцтві про народження було помилково вказано національність матері «українка», а не «єврейка».

В обґрунтування своєї позиції посилалась на Закон України «Про національні меншини в Україні».

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача вирішення питання щодо задоволення позовних вимог залишив на розсуд суду.

Ухвалою суду від 31.07.2017 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області (далі ГТУЮ у Чернігівській області).

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень по справі не надав.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені з таких підстав.

Судом встановлено, що довіритель позивача звернувся до Чернігівського МВ ДРАЦС із заявою та просив внести до актового запису про народження ОСОБА_4 від 30.07.1949 за № 40, складеного виконавчим комітетом Стольненської сільської ради Менського району Чернігівської області, в тому числі, змінити національність матері з «українка» на «єврейка». До заяви представником заявника було долучено документи, які підтверджують потребу внесення змін до актового запису.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем складено висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану, яким ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні її заяви (а.с. 17-18).

У вказаному висновку Чернігівським МВ ДРАЦС зазначено про неможливість внесення змін до актового запису про народження № 40 від 30.07.2017 у звязку з відсутністю достатніх підстав.

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_4 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, регулює Закон України від 01.07.2010 № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).

Статтею 49 Цивільного кодексу України, та статтями 2, 3 Закону № 2398-VI визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2398-VI актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до вказаного Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 Закону № 2398-VI відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Частинами 3 та 5 ст. 9 Закону № 2398-VI передбачено, що актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України

Порядок внесення змін до актового запису цивільного стану врегульовано ст. 22 Закону № 2398-VI.

За змістом частин 1-4 вказаної статті внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою, зокрема, особи, щодо якої складено актовий запис. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до пп. 2.13.2 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (далі - Правила) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.

Пунктом 2.16 Правил передбачено, що зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно з вимогами пп. 2.15.9 п. 2.15 Правил висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що законодавство, за наявності достатніх підстав, не обмежує кола відомостей зміни (виправлення помилок) щодо яких можуть бути внесені до актового запису цивільного стану, якщо такі там зазначені, на підставі відповідної постанови адміністративного суду.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» від 07.07.1995 № 12, у разі відмови органом РАЦС внести зміни до актів громадянського стану, заяви з цього приводу підлягають розгляду в судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилась 21.07.1949, про що в книзі записів громадянського стану про народження 30.07.1949 зроблено запис № 40.

У свідоцтві про народження позивача серії ЯУ № 769143, матірю ОСОБА_4 зазначено ОСОБА_5 національність - «українка» (а.с. 10).

Рішенням місцевого суду Новозаводського району м. Чернігова від 02.09.2003 по справі № 2-3782/03 встановлено факт приналежності матері позивача, яка народилася 16.01.1913 в с. Стольне, Менського району Чернігівської області, до національності «єврейка». Рішення суду набрало законної сили 06.10.2003 (а.с. 15-16).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд при розгляді спору враховує те, що відповідно до положень ст.300 Цивільного кодексу України кожна особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також на правильний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із ст. 11 Закону України від 25.06.1992 № 2494-ХІІ «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України від 09.12.1997 № 703/97-ВР «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в зазначеній Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 вказаної Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.

Згідно з підпунктом 2.16.7 пункту 2.16 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Із врахуванням викладеного, суд з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача, вважає за можливе зобов'язати відповідача внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 про народження № 40 від 30.07.1949, де в графі національність матері змінити з «українки» на «єврейка».

При цьому, суд враховує, що у свідоцтво про народження рідної сестри позивача ОСОБА_6, вищевказані зміни внесено, та зазначено національність матері (ОСОБА_5) «єврейка» (а.с. 11).

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами Кодексу адміністративного судочинства України.

Як передбачає ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Вирішуючи питання стосовно застосування ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України (заява №19336/04 п.227) зазначено, що засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 мають бути задоволені.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Зобов'язати Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівський області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 від 30.07.1949 № 40, складеного виконавчим комітетом Стольненської сільської ради Менського району Чернігівської області, замінивши в графі відомостей про національність матері з ''українка'' на ''єврейка''.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна