Справа № 813/1357/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/8661/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрус» звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС України у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 21.03.2017р. за №8, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач прийняв оскаржене рішення на підставі помилкових і необґрунтованих висновків, викладених в акті перевірки. Позивач подав первинні бухгалтерські документи, які в своїй сукупності підтверджують реальність здійснення господарських операцій з ТОВ ОСОБА_2 Сервіс, а долучені до матеріалів справи докази, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача про відсутність господарських операцій з ТОВ ОСОБА_2 Сервіс".

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з неповним зясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує аналогічно доводами, що і в запереченні на адміністративний позов, зазначаючи при тому, що приймаючи рішення, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про дефектність наданих до перевірки первинних документів, які підтверджують висновок податкового органу про безтоварність господарських операції позивача з ТОВ ОСОБА_2 Сервіс.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Зі змісту ст.19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в період з 09.12.2016 року по 22.12.2016 року Дрогобицькою ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ТОВ «Петрус» стосовно дотримання вимог податкового законодавства по операціях щодо придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «Агро авто сервіс» за серпень 2016 року та використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності вказаного платника податків.

За результатами проведеної перевірки 22.12.2016 р. складено акт за № 366/14-00/20774287, яким зафіксовано порушення позивачем: п. 198.1., п. 198.2., п.198.3. ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено суми відємного значення, що зараховуються у зменшення податкового боргу з ПДВ на загальну суму 186916 грн, в тому числі за серпень 2016 року на 169854 грн, за листопад 2016 року на 17062 грн.

Також заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до державного бюджету на 147045 грн, в тому числі за серпень 2016 року на суму 3912 грн, за вересень 2016 року на 119732 грн., за листопад 2016 року на 23401 грн.; завищенню відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 2339 грн., в тому числі за листопад 2016 року на 2339 грн.

Відповідач прийшов до висновку стосовно нереальності здійснення операцій ТОВ «Петрус» з ТОВ «ОСОБА_2 Сервіс» за серпень 2016 року.

21.03.2017 року згідно вказаного акта перевірки ГУ ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення рішення за №8, яким позивачу визначено грошове зобовязання по податку на додану вартість в розмірі 183806 грн, в тому числі за основним платежем 147045 грн., штрафні (фінансові) санкції 36761 грн, та податкове повідомлення рішення №, яким позивачу зменшено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду з ПДВ в розмірі 2339 грн, зменшено суму відємного значення, яку зараховано у зменшення суми податкового боргу з ПДВ в розмірі 186916 грн, нараховані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 46729 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про не можливість реального здійснення ТОВ «Петрус» спірних господарських операцій з ТОВ «ОСОБА_2 Сервіс», з урахуванням обставин, часу (руху товару), джерела законного введення в обіг товару, місця знаходження такого товару, а також відсутність у ТОВ «ОСОБА_2 Сервіс»фізичних, технічних та технологічних можливостей для вчинення дій, що становлять зміст господарських операцій з ТОВ «Петрус».

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, інших витрат.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II вказаного Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 вказаного Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 вказаного Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 вказаного Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II Податкового кодексу України.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 вказаного Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтвердженими митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 вказаного Кодексу).

Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Товариство з обмеженою відповідальністю Петрус зареєстроване виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради 12.10.1993р. та є платником податку на додану вартість з 27.03.2002р. за №18253347.

Основним видом діяльності Товариства є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Щодо фінансово господарських відносин між позивачем та ТОВ ОСОБА_2 Сервіс суд встановив наступне.

Між ТОВ ПЕТРУС та ТОВ ОСОБА_2 Сервіс 01.02.2016р. укладений договір поставки за №12/ААС відповідно до якого ТОВ ОСОБА_2 Сервіс зобов'язується передати, а ТОВ ПЕТРУС прийняти і оплатити продукцію, вказану у Специфікаціях.

З наданих позивачем копій наказу про відрядження директора ТОВ ОСОБА_2 Сервіс від 30.11.2016 №1 та звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 03.02.2016 №1 вбачається, що договір №12/ААС укладено в м.Львові директором ТОВ Петрус ОСОБА_3 та директором ТОВ ОСОБА_2 Сервіс ОСОБА_4

Відповідно до специфікації №10 ТОВ ОСОБА_2 Сервіс зобов'язується передати, а ТОВ ПЕТРУС прийняти гусениці 675-35-С6123 в кількості 5 шт., компресор АК-150МКВ з помпою в кількості 2 шт., насос ТНВД в кількості 3 шт., насос ТДА 765-38сб181 в кількості 9 шт., каток 765- 34сб61 в кількості 24 шт., плунжерний шприц-прес 155.28.670сб в кількості 30 шт., гусеницю 765- 35-С61 в кількості 1 шт.

Визначені договором від 01.02.2016 р. №12/ААС товарно-матеріальні цінності, а саме: гусениці 675-35-С6123 в кількості 5 шт., гусениця 765-35-С61 в кількості 1 шт. були отримані ТОВ ПЕТРУС на підставі видаткової накладної від 31.08.2016 р. №17.

В серпні 2016 року сплачений податок на додану вартість у зв'язку з отриманням товарно - матеріальних цінностей в сумі 336300 грн, які підприємство віднесло до податкового кредиту на підставі отриманих від ТОВ ОСОБА_2 Сервіс податкових накладних від 31.08.2016 р. №1 на суму 1008900 грн, в тому числі ПДВ -168150 грн, №2 на суму 840750 грн, в тому числі ПДВ - 140125 грн та №3 на суму 168150 грн, в тому числі ПДВ - 28025 грн.

ТОВ ОСОБА_2 Сервіс зареєструвало податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних 13.09.2016 р, 14.09.2016 р, 15.09.2016 р.

Оплату за отримані товарно-матеріальні цінності ТОВ ПЕТРУС здійснило шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ ОСОБА_2 Сервіс платіжними дорученнями від 1.4.11.2016 р №1578 на суму 370000 грн, від 14.11.2016 р №1579 на суму 960000,00 грн, від 12.12.2016 р №1621 на суму 448000 грн, від 28.12.2016 р №1653 на суму 375000 грн, від 28.12.2016 р № 1654 на суму 475000,00 грн.

Отримані від ТОВ ОСОБА_2 Сервіс товарно-матеріальні цінності - гусениці 675-35- С6123 в кількості 5 шт, гусениця 765-35-С61 в кількості 1 шт. ТОВ ПЕТРУС продало Державному підприємству Житомирський бронетанковий завод відповідно до договору поставки №74 від 15.02.2016 р.

Відповідно до специфікації №8 ТОВ ПЕТРУС зобов'язується передати, а ДП Житомирський бронетанковий завод прийняти гусениці 675-35-С6123 в кількості 5 шт., компресор АК-150МКВ з помпою в кількості 2 шт., насос ТНВД в кількості 3 шт., насос ТДА 765- 38сб 181 в кількості 9 шт., каток 765-34сб61 в кількості 24 шт., плунжерний шприц-прес 155.28.670сб в кількості 30 шт., гусеницю 765-35-С61 в кількості 1 шт.

Визначені договором від 15.02.2016 р. №74 товарно-матеріальні цінності, а саме: гусениці 675-35-С6123 в кількості 5 шт., гусениця 765-35-С61 в кількості 1 шт. були отримані ДП "Житомирський бронетанковий завод на підставі видаткової накладної від 31.08.2016 р. №РН- 0000083.

ТОВ "ПЕТРУС" виписало ДП Житомирський бронетанковий завод податкову накладну від 31.08.2016 р. №17 на суму 2124000,00 грн, в т.ч. ПДВ-3 54000,00 грн. та зареєструвало її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На вартість придбаних та реалізованих товарно-матеріальних цінностей в серпні 2016 року ТОВ ПЕТРУС збільшило дохід, витрати та податкові зобовязання по податку на додану вартість.

ТОВ ПЕТРУС відобразило фінансово-господарські операції з постачальником - ТОВ "ОСОБА_2 Сервіс та з покупцем - ДП Житомирський бронетанковий завод в податковому та бухгалтерському обліках.

Відповідач ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду не ставив під сумнів факт поставки позивачем на ДП Житомирський бронетанковий завод гусениці 675-35-С6123 в кількості 5 шт.,

Товарність господарської операції між позивачем та ДП Житомирський бронетанковий завод підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною від 31.08.2016 р. №РН- 0000083. податковою накладною від 31.08.2016 р. №17.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача з яким необґрунтовано погодився суд першої інстанції щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та ТОВ ОСОБА_2 Сервіс у зв'язку з відсутністю у представника позивача довіреності на отримання товару від ТзОВ ОСОБА_2 Сервіс. Як визначено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (із змінами) повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

На підтвердження повноважень представника позивач надав договір поставки від 01.02.2016 №12/ААС, укладений між ТОВ Петрус та ТОВ ОСОБА_2 Сервіс, договір поставки №74 від 15.02.2016, укладений між ТзОВ Петрус та ДП Житомирський бронетанковий завод, товарно-транспортну накладну №22 від 31.08.2016 на перевезення товарно-матеріальних цінностей, наказ від 30.08.2016 №15 про відрядження водія ТзОВ Петрус ОСОБА_5 в м.Київ, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №431 від 05.09.2016р.

Не може свідчити про безтоварність господарських операцій також відсутність сертифіката якості на товарно-матеріальні цінності, які отримав позивач від ТОВ ОСОБА_2 Сервіс.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про підтвердження відповідності" постачальник (суб'єкт підприємницької діяльності, який вводить продукцію в обіг чи безпосередньо бере в цьому участь) зобов'язаний реалізовувати продукцію, яка підлягає підтвердженню відповідності в законодавчо регульованій сфері, за умови наявності копії сертифіката відповідності та/або копії декларації про відповідність чи копії свідоцтва про визнання відповідності в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про підтвердження відповідності" сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством;

Відповідно до Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. №28 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 р. за №466/10746 (в редакції наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.11.2013 р. №1308) гусениця 675-35-С6123 та гусениця 765-35-С61 не підлягають обовязковій сертифікації.

В листі від 31.08.2016 р. №90/1 та в поясненнях від 20.12.2016 р. №83, наданих директором ТОВ ПЕТРУС зазначено, що гусениці 675-35-С6123 та гусениця 765-35-С61 вироблені в Республіці Чехії.

Таким чином, твердження відповідача з яким погодився суд першої інстанції про те, що у продавців та покупців, які не є виробниками товару, обовязково повинні бути в наявності сертифікати відповідності на гусениці 675-35-С6123 та на гусеницю 765-35-С61 е помилковими.

Також в акті вхідного контролю ДП Житомирський бронетанковий завод №622 від 02.09.2016 р. комісією зазначено, що гусениці, які надійшли 31.08.2016 р від ТОВ ПЕТРУС по накладній №РН-0000083 придатні для подальшого використання за призначенням і будь-яких застережень щодо кількості та якості товару зазначено не було.

Одночасно колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про безтоварність операцій між позивачем та ТзОВ ОСОБА_2 Сервіс через відсутність в товарно-транспортній накладній №22 від 31.08.2016р на перевезення товарно-матеріальних цінностей від ТОВ Петрус до ДП Житомирський бронетанковий завод назви вулиці та номера будівлі, де здійснювалось завантаження товару, часу здійснення вантажно-розвантажувальних робіт.

Відповідно до п.2.5 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (із змінами) повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Одночасно, наказом Мінфіну України №987 від 30.09.2014 р. визнано такою, що втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей №99 від 16.05.1996 р., відповідно до якої сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

В товарно-транспортній накладній №22 від 31.08.2016 р., в подорожньому листі вантажного автомобіля від 31.08.2016 р. водієм якого є ОСОБА_6 зазначено, що рух автомобіля, власником якого є Позивач, здійснюється за маршрутом: м.Дрогобич, - м.Київ і м.Житомир - м.Дрогобич.

З урахуванням вищенаведених норм та долучених до позовної заяви договору поставки від 01.02.2016р. №12/ААС, укладеного між ТОВ ПЕТРУС та ТОВ ОСОБА_2 Сервіс, Специфікації №10, товарно-транспортної накладної №22 від 31.08.2016 р., подорожнього листа вантажного автомобіля від 31.08.2016 р., наказу про відрядження водія ОСОБА_6 товар від ТОВ ОСОБА_2 Сервіс отримував ОСОБА_6 При цьому, відсутність довіреності на ОСОБА_6 не може бути перешкодою у отриманні представником ТОВ ПЕТРУС товару у ТОВ ОСОБА_2 Сервіс.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. №363, і які визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту- призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Отже, стороною договору перевезення окрім самого перевізника, на якого покладається зобовязання доставки, завжди є відправник.

Відповідно до ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

При цьому така третя особа може не набувати статусу сторони договору.

Таким чином, оскільки товарно-транспортна накладна є документом, яким оформлюється факт надання послуг перевезення, то складається він для сторін договору перевезення, тобто для тих, хто надає і отримує транспортну послугу і виступає первинним бухгалтерським документом саме для тих учасників правовідносин, для яких перевезення є господарською операцією.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку перевезення товарно-матеріальних цінностей автомобільним транспортом, і вона не може свідчити про нереальність (безтоварність) фінансово-господарських операцій між продавцями та постачальниками, про непідтвердження факту оприбуткування товарно-матеріальних цінностей на складі підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, з товарно-транспортної накладної №22 від 31.08.2016 р. власником товару, який зазначений в товарно-транспортній накладній, був Позивач.

Перевезення товару здійснювалось автотранспортом позивача.

ТОВ ОСОБА_2 Сервіс не було ані замовником, ані вантажовідправником, ані покупцем товару.

Відповідно, оскільки ТОВ ОСОБА_2 Сервіс не було стороною договору перевезення, в товарно-транспортній накладній №22 від 31.08.2016 р. не повинен бути підпис посадових (відповдальних) осіб ТОВ ОСОБА_2 Сервіс.

Придбання ж товару позивачем у ТОВ ОСОБА_2 Сервіс було здійснено на підставі видаткової накладної від 31.08.2016 р. №17.

Стосовно доводів сторони відповідача щодо неможливості ідентифікації особи, що підписала видаткову накладну №17 від 31.08.2016 р., то необхідно погодитись з твердженням сторони позивача про те, що директором ТОВ ПЕТРУС - ОСОБА_3 01.02.2016 р. підписаний договір поставки за №12/ААС від імені ТОВ ПЕТРУС в присутності директора ТОВ ОСОБА_2 Сервіс, а у наведеній видатковій накладній зазначено, що товарно-матеріальні цінності передаються від Постачальника покупцю у відповідності до договору поставки від 01.02.2016 р. №12/ААС, на вище перелічених договорі поставки та первинних документах міститься підпис однієї і тієї ж особи, а саме директора ТОВ "ПЕТРУС ОСОБА_3.

Про те, що на накладній стоїть підпис директора ТОВ ПЕТРУС ОСОБА_3М підтверджує і сам директор ТОВ ПЕТРУС ОСОБА_3, а стороною відповідача як суб'єктом владних повноважень зворотного не доведено.

Відповідно до ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996 (в редакції від 25.06.2016 р.) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, податкове законодавство не повязує відсутність деяких реквізитів в первинному документів з правом платника податків на податкові відрахування з податку на додану вартість або формування валових витрат. Сама собою наявність або відсутність окремих документів (або наявність помилок) у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача в частині того, що ТОВ ОСОБА_2 Сервіс здійснило фіктивне придбання товару в ТОВ «Фінанс Центр» та ТОВ «АПЕКСТРЕЙД ЛТД», які в свою чергу не документували придбання вказаного товару у жодного субєкта господарювання, оскільки вказаний висновок ґрунтується на припущеннях і жодними доказами не доведений.

Судом взято до уваги і те, що платник податків, який через покладений на нього законами обов'язок щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом.

Також, слід враховувати і те, що якщо ТОВ «Фінанс Центр» та ТОВ «АПЕКСТРЕЙД ЛТД» не виконали свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне за собою відповідну відповідальність та інші негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Більше того Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив наступне:« 69.Суд окремо зазначає, що компанія-заявник не мала абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ. Отже, Суд вважає, що незважаючи на повне виконання своїх зобов'язань, компанія-заявник була поставлена у несприятливі умови, так як було незрозуміло чи може вона віднести до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену постачальнику у складі придбаних товарів, оскільки визнання чи невизнання права на податковий кредит також залежало від висновків податкових органів, чи своєчасно виконав свої зобов'язання з подання звітності з ПДВ постачальник. 70.1, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності. 71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу №1».

З огляду на це вірним є висновок суду першої інстанції, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в зазначеному рішенні, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо особи, яка допустила порушення. Ця обставина не є підставою для позбавлення іншого платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Тому необґрунтованими є доводи відповідача щодо негативних наслідків для позивача через порушення, допущені ТОВ «Фінанс Центр» та ТОВ «АПЕКСТРЕЙД ЛТД», оскільки юридична відповідальність носить індивідуальний характер.

Аналогічний висновок міститься в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява N 803/02), «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік. заява N 6689/03).

Враховуючи вказане, необхідно зазначити про правомірність формування позивачем податкового кредиту за наслідками господарської операції з ТОВ ОСОБА_2 Сервіс, оскільки ця господарська операція мала реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з ПДВ по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, а відтак вони не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсними в установленому порядку договору від 01.02.2016 р. за №12/ААС та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Головним управлінням ДФС у Львівській області під час проведення перевірки зроблено помилкові висновки про безтоварність фінансово-господарських операцій ТОВ «Петрус» з ТОВ ОСОБА_2 Сервіс та відповідно підлягають до визнання протиправними та скасування оскаржуванні податкові повідомлення рішення від 21.03.2017р. за №8, №

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим з помилковим застосуванням норм матеріального права, в звязку з чим його слід скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. 195, ч.3 ст.160, ст.197, 198, ч. 4 ст.202, ст.ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус» задовольнити.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі №813/1357/17 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №8, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Петрус» Головним управлінням ДФС України у Львівській області визначено грошове зобовязання по податку на додану вартість в розмірі 183806 грн, в тому числі штрафних (фінансових) санкцій 36761 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Петрус» Головним управлінням ДФС України у Львівській області зменшено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду з ПДВ в розмірі 2339 грн, зменшено суму відємного значення, яку зараховано у зменшення суми податкового боргу з ПДВ в розмірі 186916 грн, в тому числі штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 46729 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повний текст виготовлено 22.08.2017р.