Справа № 816/1234/17
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1234/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ісайченко М.А.,

представників позивача - Баранової В.І., Заліпи Н.Ю.,

представника відповідача - Гірко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" до виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

28.07.2017 публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (надалі - ПАТ "Полтавагаз", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 18.07.2017 №109 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на незгоду з оскаржуваним рішенням, оскільки воно винесено необґрунтовано та безпідставно. Вказував на те, що при обчислені страхового стажу для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним страхуванням підприємство діяло в порядок і спосіб, встановлені чинним законодавством України.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою позицію тим, що за результатом перевірки були виявлені порушення пункту 1 частини другої статті 15, частини першої статті 30, частини першої статті 21, пункту 1 частини четвертої статті 19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-XIV в редакції Закону України від 28.12.2014 №77-VIII, абз. 2 пункту 29, абз.1 пункту 3, пункт 32 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266. За твердженням відповідача ПАТ "Полтавагаз" невірно обчислено страховий стаж гр.ОСОБА_1, гр.ОСОБА_2. та гр.ОСОБА_3 внаслідок чого неправомірно виплачені кошти у загальному розмірі 610,26 грн. Крім того, внаслідок невірного обчислення страхового стажу допомога по тимчасовій непрацездатності гр.ОСОБА_1, як застрахованій особі, що протягом останніх 12 календарних місяців перед настанням тимчасової непрацездатності мала страховий стаж менше 6 місяців, не була обмежена розміром мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку, що призвело до неправомірних витрат у розмірі 426,07 грн. Внаслідок порушення абз.2 пункту 3 Порядку №1266 позивачем неправомірно виплачені кошти у розмірі 12,80.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В період з 03.07.2017 по 07.07.2017 відповідачем проведено планову перевірку правильності нарахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позивача за період з 01.10.2016 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт від 07.07.2016 результатів планової перевірки правильності нарахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у ПАТ "Полтавагаз" за період з 01.10.2016 по 30.06.2017 (а.с.20-22).

Перевіркою встановлено порушення пункту 1 частини другої статті 15, частини першої статті 30, частини першої статті 21, пункт 1 частини четвертої статті 19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-XIV в редакції Закону України від 28.12.2014 №77-VIII (надалі - Закон України №1105), абз. 2 пункту 29, абз.1 пункту 3, пункт 32 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 (надалі - Порядок №1266), в тому числі:

1) у порушення вимог частини першої статті 21 Закону України №1105 страхувальником невірно обчислений страховий стаж, що призвело до неправомірних виплат у загальному розмірі 610,26 грн, з яких 214,16 грн - гр.ОСОБА_1 229,55 грн - гр.ОСОБА_3., 166,55 грн - гр.ОСОБА_2;

2) у порушення вимог частини першої статті 21, пункту 1 частини четвертої статті 19 Закону України №1105, абз. 2 пункту 29 Порядку №1266, страхувальником допомога по тимчасовій непрацездатності застрахованій особі, яка протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку мала страховий стаж менше 6 місяців, не була обмежена розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку. Внаслідок порушення неправомірно виплачені 426,07 грн гр. ОСОБА_1;

3) у порушення вимог абз.1 пункту 3, пункт 32 Порядку №1266 страхувальником середньоденна заробітна плата для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності обчислена не з фактично нарахованої за розрахунковий період заробітної плати. Внаслідок порушення неправомірно виплачені кошти у сумі 12,80 грн гр.ОСОБА_4

За результатами адміністративного оскарження акт залишено в силі (а.с.14-18).

На підставі вказаного акту винесено рішення від 18.07.2017 №109 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яким зобов'язано позивача повернути до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності суми неправомірних витрат у розмірі 1049,13 грн, а також сплатити штраф за порушення порядку використання страхових коштів у розмірі 524,57 грн (а.с.19).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд виходив з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначаються Законом України № 1105.

Стаття 1 Закону України №1105 визначає, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Частиною першою статті 2 Закону України №1105 визначено, що законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Згідно з статтею 4 Закону України №1105 Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженої Постановою правління Фонду від 22.12.2010 № 29 (надалі - Інструкція №29) посадовими особами органів Фонду здійснюються планові та позапланові перевірки за місцезнаходженням страхувальника або в приміщенні органу Фонду за пропозицією страхувальника та за умови надання ним всіх необхідних документів для проведення перевірки.

Отже, органи Фонду наділені повноваженнями щодо проведення перевірок дотримання страхувальниками-роботодавцями норм трудового законодавства з питань, які можуть вплинути на правомірність нарахування та виплати матеріального забезпечення, яке надається за рахунок коштів Фонду.

Надаючи оцінку порушенню частини першої статті 21 Закону України №1105, що, за твердженням відповідача, призвело до неправомірних виплат у загальному розмірі 610,26 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно пункту 8 частини першої статті 1 Закону України №1105 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування.

Статтею 4 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 14.01.1998 №16/98-ВР встановлені такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування залежно від страхового випадку:

- пенсійне страхування;

- страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності;

- медичне страхування;

- страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності;

- страхування на випадок безробіття;

- інші види страхування, передбачені законами України.

Виходячи із статті 18 Закону України №1105 страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Згідно із абз. 1 частини першої статті 21 Закону України №1105 страховим стажем є період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Відповідно до абз. 2 частини першої статті 21 вказаного закону, період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається відповідно до статей 179, 181 Кодексу законів про працю України, статті 18 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР повністю або частково в рамках встановленого періоду після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Така відпустка надається виключно особам, що працюють на підставі трудового договору, оскільки норми зазначених нормативно-правових актів поширюються тільки на осіб, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21.11.1992 № 2811-XII передбачені виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (по 30.06.2014), а також допомоги при народженні дитини. Виплата цих допомог не залежить від факту перебування отримувача допомоги у трудових відносинах і надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Абзац 3 пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (надалі - Закон України № 2464) визначає, що нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 № 178 затверджено Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб (надалі - Порядок №178).

Зокрема, Порядком № 178 визначається механізм сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини.

Як встановлено у п. 3 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №675 (надалі - Постанова №675), єдиний соціальний внесок, сплачений за таких осіб районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення спрямовується тільки на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до солідарної системи і не розподіляється на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Нормами Закону України №1105 чітко регламентовано, що до страхового стажу включається саме період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підстави для зарахування до страхового стажу за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із отриманням в цей час відповідно до закону допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, виплата яких не передбачена жодним із видів соціального страхування, для осіб, що не перебувають у відповідній соціальній відпустці, відсутні.

З трудової книжки гр. ОСОБА_1 (а.с.40-41) та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7 (а.с.37-39) слідує, що до укладення трудового договору із позивачем із прийняттям на роботу 19.08.2016 вона 3 роки 1 місяць 7 днів працювала на підставі трудового договору зі сплатою страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (в тому числі 0 р. 10 міс. 20 дн. з 01.07.2010 по 20.05.2011 у ФОП ОСОБА_5., 2 р. 2 міс. 18 дн. з 21.05.2011 по 07.08.2013 у ФОП ОСОБА_6.); 0 років 0 місяців 23 дні (з 29.08.2013 по 20.09.2013) отримувала виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття від Полтавського міського центру зайнятості; 1 рік 6 місяців 23 дні (з 27.01.2014 по 18.08.2016) отримувала допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, не перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Отже, зважаючи на положення частини першої статті 21 Закону України №1105 страховий стаж гр.ОСОБА_1 на дату прийняття на роботу до позивача становив 3 роки 2 місяці, а з урахуванням відпрацьованого у позивача часу на дату настання тимчасової непрацездатності у зв'язку із доглядом да хворою дитиною: на 14.02.2017 за листком непрацездатності АДЕ №383475 (а.с.43-44) становив 3 роки 7 місяців 26 днів; на 25.04.2017 за листком непрацездатності АДЕ № 331976 (а.с.35-36) становив 3 року 10 місяців 6 днів; на 06.06.2017 за листком непрацездатності АДЕ № 332399 (а.с.46-47) становив 3 роки 11 місяців 18 днів.

Таким чином, позивач порушив вимоги частини першої статті 21 Закону України №1105, безпідставно зарахувавши до страхового стажу гр.ОСОБА_1 1 рік 6 місяців 23 дні періоду отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а не соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У зв'язку з цим за листками непрацездатності АДЕ № 383475, АДЕ № 332399 та АДЕ № 332399 допомога по тимчасовій непрацездатності гр.ОСОБА_1, як особі яка мала страховий стаж від трьох до п'яти років, а не від п'яти до восьми років, була виплачена позивачем не із 60%, а із 70% середньої заробітної плати, що призвело до неправомірних витрат в сумі 214,16 грн.

Виходячи із даних трудової книжки гр. ОСОБА_7 (а.с.49) та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7 (а.с.52-54), судом встановлено, що гр. ОСОБА_7. до укладення трудового договору із ПАТ "Полтавагаз" 2 роки 10 місяців 15 днів працювала на підставі трудового договору зі сплатою страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок у Карлівській центральній районній лікарні (у тому числі 2 роки 9 місяців 17 днів з 26.08.2010 по 11.06.2013 та 0 років 0 місяців 28 днів з 01.07.2014 по 28.07.2014); 0 років 3 місяці 3 дні (з 07.08.2014 по 09.11.2014) отримувала виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття від Карлівського районного центру зайнятості; 2 роки 1 місяць 0 днів (з 01.02.2015 по 28.02.2017) отримувала допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Карлівської районної державної адміністрації, не перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відтак, страховий стаж гр.ОСОБА_7. на дату прийняття на роботу до позивача становив 3 роки 1 місяць 18 днів, а з урахуванням відпрацьованого у позивача часу на дату настання тимчасової непрацездатності у зв'язку із доглядом да хворою дитиною: на 27.03.2017 за листком непрацездатності АДЕ № 416881 (а.с.56-57) становив 3 роки 5 місяців 8 днів; на 17.04.2017 за листком непрацездатності АДЕ № 517802 (а.с.50-51) становив 3 роки 5 місяців 29 днів.

Вищевикладене свідчить, що позивач безпідставно зарахував до страхового стажу гр. ОСОБА_7 2 роки 1 місяць 0 днів періоду отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а не соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У зв'язку з цим за листками непрацездатності АДЕ №416881 та АДЕ № 517802 допомога по тимчасовій непрацездатності гр. ОСОБА_7 як особі яка мала страховий стаж від трьох до п'яти років, а не від п'яти до восьми років, була виплачена позивачем не із 60%, а із 70% середньої заробітної плати, що призвело до неправомірних витрат в сумі 229,55 грн.

Згідно записів у трудовій книжці гр. ОСОБА_2. (а.с.58) та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7 (а.с.59), гр.ОСОБА_2. до укладення трудового договору із позивачем, із прийняттям на роботу 13.04.2017, 0 років 5 місяці 29 днів (з 25.01.2011 по 23.07.2011) отримувала виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття від Машівського районного центру зайнятості; 0 років 2 місяці 19 днів (з 02.02.2012 по 20.04.2012) працювала на підставі трудового договору зі сплатою страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок у ПрАТ "Альба Україна"; 2 роки 9 місяців 26 днів (з 28.01.2014 по 22.11.2016) отримувала допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації, не перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Отже, страховий стаж гр.ОСОБА_2. на дату прийняття на роботу до позивача становив 0 років 8 місяців 17 днів, а з урахуванням відпрацьованого у позивача часу на дату настання тимчасової непрацездатності: на 24.04.2017 за листком непрацездатності АДЕ №378932 (а.с.61-62) у зв'язку із доглядом да хворою дитиною становив 0 років 8 місяців 29 днів; на 25.05.2017 за листком непрацездатності АДЕ №276751 (а.с.65-66) у зв'язку із загальним захворюванням становив 0 років 9 місяців 29 днів.

Таким чином, ПАТ "Полтавагаз" безпідставно зарахувало до страхового стажу гр.ОСОБА_2. 2 роки 9 місяців 26 днів періоду отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а не соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що суперечить частині першій статті статті 21 Закону України №1105.

У зв'язку з цим за листками непрацездатності АДЕ №378932 та АДЕ №276751 допомога по тимчасовій непрацездатності гр.ОСОБА_2., як особі яка мала страховий стаж до трьох років, а не від трьох до п'яти років, була виплачена позивачем не із 50%, а із 60% середньої заробітної плати, що призвело до неправомірних витрат в сумі 166,55 грн.

Стосовно посилання позивача на частину другу статті 21 Закону України №1105, якою передбачено, що страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, суд зазначає.

Відповідно до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, реєстр застрахованих осіб забезпечує накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж, у зв'язку із чим до реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Однак, у реєстрі застрахованих осіб не здійснюється облік страхового стажу окремо за кожним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування в залежності від розподілу сплаченого єдиного внеску. З огляду на те, що згідно із Постановою №675, суми сплаченого єдиного внеску у будь-якому випадку повністю чи частково спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб форми ОК-7 в повній мірі відображають інформацію тільки про страховий стаж за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Суд зазначає, що обчислення страхового стажу за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності здійснюється відповідно до положень всієї статті 21 Закону України №1105, а не згідно із окремою її частиною.

Отже, судовим розглядом підтверджено правомірність висновку відповідача про порушення ПАТ "Полтавагаз" частини першої статті 21 Закону України №1105, що призвело до неправомірних виплат у загальному розмірі 610,26 грн.

Щодо висновку про порушення позивачем частини першої статті 21, пункту 1 частини четвертої статті 19 Закону України №1105, абз. 2 пункту 29 Порядку №1266, що призвело до неправомірної виплати у розмірі 426,07 грн гр. ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Позиція відповідача полягає у тому, що ПАТ "Полтавагаз" допомога по тимчасовій непрацездатності застрахованій особі, яка протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку мала страховий стаж менше 6 місяців, не була обмежена розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 19 Закону України №1105 застраховані особи, які протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше 6 місяців, мають право допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі, виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Аналогічна норма закріплена у пункті 29 Порядку №1266, абз. 2 якого встановлено, якщо протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування застрахована особа має страховий стаж менше 6 місяців, середня заробітна плата для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом у місяці настання страхового випадку.

Як вже встановлено судовим розглядом, наймана працівниця ПАТ "Полтавагаз" - гр.ОСОБА_1 з 27.01.2014 по 18.08.2016 отримувала допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, не перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Цей період не зараховується до страхового стажу за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Таким чином, у гр.ОСОБА_1, прийнятої на роботу до позивача 19.08.2016, страховий стаж протягом 12 місяців перед настанням 08.09.2016 та 03.10.2016 страхових випадків, засвідчених листками непрацездатності АДЕ №512003 та АДЕ №513013, був меншим за 6 місяців і складав відповідно 0 місяців 21 день та 1 місяць 15 днів.

Отже, через невірне обчислення страхового стажу, що зумовлене порушенням частини першої статті 21 Закону України №1105, всупереч пункту 1 частини четвертої статті 19 Закону України №1105 та абз. 2 пункту 29 Порядку №1266 допомога по тимчасовій непрацездатності гр.ОСОБА_1, як застрахованій особі, що протягом останніх 12 календарних місяців перед настанням тимчасової непрацездатності мала страховий стаж менше 6 місяців, не була обмежена розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом на час настання страхового випадку, що призвело до неправомірних витрат на суму 426,07 грн.

Таким чином, висновок відповідача про порушення ПАТ "Полтавагаз" частини першої статті 21, пункт 1 частини четвертої статті 19 Закону України №1105, абз. 2 пункту 29 Порядку №1266 відповідає фактичним обставинам справи.

Стосовно порушення вимог абз.1 пункту 3, пункт 32 Порядку №1266, що призвело до неправомірної виплати у розмірі 12,80 грн гр.ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Згідно із абз. 1 пункту 3 Порядку №1266 для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на кількість календарних перебування у трудових відносинах у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини). Тобто розрахунок середньоденної заробітної плати здійснюється виключно із сум заробітної плати, нарахованої за розрахунковий період.

Відповідно до положень Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України обумовлено, що укладення трудового договору може оформлятися наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Типова форма наказу (розпорядження) про прийняття на роботу № П-1, затверджена наказом Державного комітету статистики від 05.12.2008 № 489 і передбачає, що у наказі про прийняття на роботу зазначаються розміри посадового окладу (тарифної ставки) та надбавок. Розмір премій у наказі про прийняття на роботу не зазначається, а встановлюються окремими наказами відповідно до внутрішнього положення про преміювання.

У розрахунок середньоденної заробітної плати мають включатися суми заробітної плати, нараховані за розрахунковий період із встановлених виключно у розрахунковому періоді оклада (тарифної ставки), надбавок, доплат, премій. Включення в розрахунок середньоденної заробітної плати складових оплати праці, встановлення яких проведене поза межами розрахункового періоду, є порушенням абз. 2 пункту 3 Порядку №1266.

Дане твердження узгоджується із п. 1.6.2. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом державного комітету статистики від 13.01.2004 № 5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713, яким встановлено, якщо нарахування фонду оплати праці здійснюються за попередній період, вони відображаються у фонді оплати праці того місяця (періоду), у якому були здійснені нарахування.

Згідно із пунктом 27 Порядку № 1266 у разі коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку.

Судом встановлено, що гр.ОСОБА_4 була тимчасово непрацездатною у період з 17.10.2016 по 22.10.2016, що підтверджується листком непрацездатності АДЕ №283219 (а.с.28).

Наказом ПАТ "Полтавагаз" від 31.10.2016 №40 "Про преміювання працівників Диканського РГП за жовтень 2016 року" гр.ОСОБА_4 наказано провести нарахування премії за жовтень 2016 року в розмірі 60% (а.с.25-26).

Отже, застрахованій особі гр.ОСОБА_4, яка прийнята на роботу до позивача з 13.09.2016 і була тимчасово непрацездатною у період з 17.10.2016 по 22.10.2016, у розрахунок середньоденної заробітної плати для обчислення допомоги по тимчасовій непрацездатності на підставі листка непрацездатності АДЕ №283219 включено премію в сумі 93,11 грн, розмір якої встановлений не у розрахунковому періоді (з 13.09.2019 по 16.09.2016), а поза його межами, оскільки наказ "Про преміювання працівників Диканського РГП за жовтень 2016 року" прийнято 31.10.2016, а не перед настанням страхового випадку.

Таким чином, обчислення позивачем середньоденної заробітної плати здійснено з порушенням вимог абз. 2 пункту 3 Порядку №1266, що призвело до неправомірних витрат на суму 12,80 грн.

З урахуванням вище встановлених обставин, суд погоджується з висновками відповідача, що відображені в акті результатів планової перевірки правильності нарахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у ПАТ "Полтавагаз" за період з 01.10.2016 по 30.06.2017, про порушення порядку використання коштів Фонду у розмірі 1049,13 грн

Відповідно до частини шостої статті 15 Закону України №1105 у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Згідно пункту 5 частини першої статті 10 Закону України №1105 Фонд має право накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог вказаного Закону.

Враховуючи наведені норми та встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав у відповідача для прийняття оскарженого рішення від 18.07.2017 №109 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з яким загальна сума страхових коштів, які підлягають перерахуванню до Фонду становить 1573,70 грн (загальний розмір неправомірних виплат допомоги з тимчасової непрацездатності 1049,13 грн та штраф у розмірі 50 відсотків від указаної суми, що становить 524,57 грн).

Таким чином, при прийнятті оскарженого рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача, представника відповідача та письмові заперечення відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Полтавагаз".

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2017 року.

Суддя К.І. Клочко