Справа № 826/5319/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5319/17 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Костюк Л.О., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Фонду державного майна України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтера» до Міністерства оборони України, треті особи: Фонд державного майна України, Публічне акціонерне товариство «Авіаційна компанія «Дніпроавіа», Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ», Кабінет Міністрів України про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2017 року позивач звернувся з адміністративним позовом, в якому просив: зобов`язати Міноборони України прийняти рішення про передислокацію військової частини, розміщеної на території аеродрому «Кайдаки» (м. Дніпро), та погодити його з Кабінетом Міністрів України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Третя особа - Фонд державного майна України, не погоджуючись із мотивувальною частиною постанови, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежне дослідження доказів судом першої інстанції, вважає що суд дійшов передчасних висновків в мотивувальній частині рішення, тому просить суд апеляційної інстанції змінити мотивувальну частину судового рішенння, наступним чином:

Абзац сьомий сторінки шостої мотивувальної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року «Водночас, суд погоджується з доводами позивача про відсутність в його діях правопорушення та про неможливість виконання ним з незалежних від нього обставин в повному обсязі взятих на себе зобов`язань відповідно до пп. 11.1.2, пп. 11.2.2 договору та Інвестиційної програми розвитку та оновлення Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ» - виключити.

Абзац сьомий сторінки сьомої мотивувальної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року «Разом з цим, як з`ясовано судом під час розгляду справи, позивач дійсно позбавлений можливості здійснити інвестування у реконструкцію аеродромного покриття через необхідність виконання вимог законів України як відповідачем, так і позивачем, пов`язаних з обороною Держави в умовах АТО на сході країни» змінити, виклавши наступним чином:

«Разом з цим, як з`ясовано судом під час розгляду справи, позивач не був позбавлений можливості здійснити інвестування у реконструкцію аеродромного покриття через необхідність виконання вимог законів України як відповідачем, так і позивачем, пов`язаних з обороною Держави в умовах АТО на сході країни. Оскільки, Антитерористична операція на Сході України розпочалась лише у квітні 2014 року, а виходячи з умов спірного договору, на цей час покупець вже мав би фактично підходити до завершення виконання всіх зобов`язань за Договором, натомість із передбачених 882,1 млн. грн. внесено лише 142 145, 12 тис. грн, жоден об`єкт жоден об`єкт державі не передано». В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 28.08.2009 між Фондом державного майна України та ТОВ «Галтера» укладено договір купівлі-продажу пакета акцій ВАТ «АК «Дніпроавіа» за конкурсом №КПП-557 (далі - договір) (а.с. 10-18).

Предметом договору є пакет акцій ВАТ «АК «Дніпроавіа» кількістю 111956480 штук простих іменних акцій, випущених у документарній формі, що становить 94,572 % статутного капіталу, номінальною вартістю однієї акції 0,25 грн. та номінальною вартістю пакета акцій 27989120 грн, який за результатами конкурсу продано за 59017000 грн.

19 серпня 2009 року ТОВ «Галтера» затверджено Концепцію післяприватизаційного розвитку ВАТ «АК «Дніпроавіа» (далі - Концепція), яка є невід`ємною частиною договору (п. 11 Договору) (а.с. 30-35).

У подальшому до Концепції внесено зміни, погоджені з Фондом державного майна України відповідно до листа Фонду від 19.10.2012 №10-23-12541 в частині перенесення строків внесення інвестицій (а.с. 77-83).

До договору укладено договори про внесення змін, зокрема договір від 04.08.2011 №281 про внесення змін до договору (далі - договір від 04.08.2011 №281) з огляду на рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «АК «Дніпроавіа» щодо створення ТОВ «МА «Дніпропетровськ» та передачу до його статутного капіталу частини майна ВАТ «АК «Дніпроавіа» (а.с. 22-27).

При цьому, основним напрямком діяльності для ВАТ «АК «Дніпроавіа» є перевезення пасажирів, багажу, вантажів авіаційним транспортом, для ТОВ «МА «Дніпропетровськ» - аеропортове обслуговування повітряних суден.

Відповідно до п. 11 договору від 04.08.2011 №281, останній набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації товариства. Зобов`язання покупця стосовно ТОВ «МА «Дніпропетровськ» виникають з моменту його державної реєстрації, що відбулася 16.08.2011.

Згідно з пп. 11.1.2 договору, покупець зобов`язаний забезпечити передачу ВАТ «АК «Дніпроавіа» штучної злітно-посадкової смуги площею 2860 х 44 кв. м, радіомаячної системи РМС СП - 80 М та земельних ділянок, на яких вони розташовані, у власність держави для створення на їх базі державного підприємства.

Пунктом 12 договору визначено, що виконання фіксованих умов конкурсу, які не мають визначеного строку реалізації, здійснюються протягом п`яти років з дати переходу права власності на пакет акцій.

У відповідності до п. 5 договору право власності на пакет акцій переходить до покупця від дати сплати повної вартості придбаного пакета акцій.

Оскільки повну вартість пакета акцій сплачено 02.09.2009, кінцевим строком виконання зобов`язання є 02.09.2014.

Відповідно до Концепції, ТОВ «Галтера» повинно інвестувати грошові кошти у сумі 882,1 млн. грн. на виконання Інвестиційної програми розвитку та оновлення Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ». Кінцевим строком внесення та освоєння інвестиційних коштів за напрямками, передбаченими Концепцією, є 31.12.2014.

У Техніко-економічному обґрунтовуванні зазначені варіанти реконструкції аеродрому, зокрема шляхом розбирання існуючих аеродромних покриттів ШЗПС, відновлення несучої спроможності ґрунтової основи, виправлення повздовжнього профілю ШЗПС з доведенням його до нормативних вимог, укладення на місці розібраної ШЗПС нових покриттів жорсткого типу шириною 45 м, повний обсяг робіт з реконструкції виконується за рахунок коштів Інвестора - ТОВ «Галтера» та осіб, пов`язаних з ним відносинами контролю (а.с. 36-75).

Загальна сума інвестицій, яка мала бути внесена відповідно до Інвестиційної програми розвитку та оновлення Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ» до 2014 року, складає 882,1 млн. грн.

Умови договору в повному обсязі не виконано, зокрема, майно, визначене у пп. 11.1.2 договору, у передбачені строки до державної власності не перейшло, з передбачених Концепцією та договором 882,1 млн. грн внесено інвестицій з урахуванням індексу інфляції на загальну суму 142145,12 тис. грн, при цьому сума інвестицій у діючих на момент внесення цінах склала 142154,465 тис. грн Сума невнесених інвестицій складає 739954,88 тис. грн.

При цьому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 залишено в без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 у справі №826/24291/15 за позовом ТОВ «Галтера» до Фонду державного майна України, третя особа: ПАТ «АК «Дніпроавіа», про визнання протиправним та скасування рішення від 24.09.2015, викладеного у протоколі від 24.09.2015 та затвердженого першим заступником голови Фонду державного майна України Д. Парфененко 24.09.2015 про залишення без змін висновків акту від 20.08.2015 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу №КПП-557 пакета акцій ВАТ «АК «Дніпроавіа» позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 24.09.2015, яке викладено у протоколі від 24.09.2015 та затверджено Першим заступником голови Фонду державного майна України Д. Парфененком 24.09.2015 року про залишення без змін висновків акту від 20.08.2015 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу №КПП-557 пакета акцій ВАТ «АК «Дніпроавіа». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно вказаних судових рішень за результатами поточної перевірки виконання умов договору, встановлено, що умови договору купівлі-продажу не виконано, про що складено відповідний акт від 20.08.2015, зокрема, майно визначене у п. 11.1.2 договору у передбачені строки до державної власності не передано.

Не погоджуючись з висновками акту від 20.08.2015, позивачем подано заяву від 28.08.2015 року №11 про оскарження результатів поточної перевірки виконання умов договору №КПП-557, відповідно до якої, позивач просив винести рішення про скасування висновків, викладених в акті від 20.08.2015 про невиконання п.п. 11.1.2, пп. 11.2.2 договору та викласти ці пункти в іншій редакції, та щодо виконання підпунктів: 11.3.4, 11.3.11, 11.3.12, 11.3.13, 11.4.1, 11.4.2, 11.1.1, 11.1.6, 11.1.7, 11.1.8, 11.1.9, 11.3.1, 11.3.2, 11.3.5, 11.3.6, 11.3.7, 11.3.8, 11.3.9, 11.3.10, 11.3.14, 11.3.15, 11.5.1, 11.5.2, 16 Договору замість «виконується» вказати «виконано».

24 вересня 2015 року відбулося засідання Комісії з питань оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу за заявою ТОВ «Галтера» №11 від 28.08.2015, результати якої оформленні протоколом, який затверджений першим заступником Голови Фонду державного майна України 24.09.2015.

Листом №10-23-17455 від 29.09.2015 Фонд державного майна України повідомив позивача, що за результатами опрацьованих наданих документів та пояснень представників ТОВ «Галтера», ПАТ «АК «Дніпроавіа», ТОВ «МА «Дніпропетровськ» Комісією з питань оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу прийнято рішення залишити висновки акту від 20.08.2015 поточної перевірки виконання умов договору без змін.

При цьому, кінцевим строком внесення та освоєння інвестиційних коштів за напрямками, передбаченими Концепцією, є 31.12.2014.

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Прийняття вищевказаного Указу Президента України зумовило початок проведення антитерористичної операції (АТО) на сході України.

Також, як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 по справі №826/24291/15 враховуючи небезпеку початку дестабілізації ситуації у Дніпропетровському регіоні та недопущення захвату стратегічних будівель на території області, у тому числі міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ», на території ТОВ «МА «Дніпропетровськ», відповідно до розпорядження керівництва Збройних Сил України на території ТОВ «МА «Дніпропетровськ» розміщена військова авіація та наземна техніка. Усі об`єкти аеропорту, у тому числі штучна злітно-посадкова смуга, аеродромні споруди, ангари, стернові доріжки спільно експлуатуються АК «Дніпроавіа» та Збройними Силами України, а тому припинення їх експлуатації для здійснення ремонтних робіт, реконструкції чи будівництва в рамках виконання інвестиційної програми, призведуть до порушення процесів взаємодії аеропорту та військових.

Однак, позивач, вважаючи, що таке розміщення на території ТОВ «МА «Дніпропетровськ» є перешкодою для виконання зобов`язань позивача, з метою відновлення своїх прав звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дії відповідача щодо розміщення військової техніки та військових спрямовані на захист інтересів Держави, і виникнення цих обставин не міг передбачити позивач при укладенні договору, натомість їх наявність фактично унеможливлює виконання позивачем умов договору, за відсутності з його боку винних дій з огляду на пріоритет суспільних інтересів над приватними, та враховуючи, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права у відповідності до норм ЦК України, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов правових висновків, згідно з якими погодився з доводами позивача про відсутність в його діях правопорушення та про неможливість виконання ним з незалежних від нього обставин в повному обсязі взятих на себе зобов`язань відповідно до пп. 11.1.2, пп. 11.2.2 договору та Інвестиційної програми розвитку та оновлення Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ» (а.с.160 зворот), а також встановив під час розгляду справи, що позивач дійсно позбавлений можливості здійснити інвестування у реконструкцію аеродромного покриття через необхідність виконання вимог законів України як відповідачем, так і позивачем, пов`язаних з обороною Держави в умовах АТО на сході країни (а.с. 161).

Разом з тим, погоджуючись з постановою суду першої інстанції та не оскаржуючи її по суті, Фонд державного майна України оскаржує мотивувальну частину судового рішення в частині вказаних висновків суду першої інстанції та вважає їх передчасними та такими що прийняті без належно досліджених доказів.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта, вважає, що вказані висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що відповідають встановленим обставинам справи на підставі наданих доказів та пояснень сторін з огляду на наступне.

За приписами частини першої ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції зокрема є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З аналізу наведеної правової норми, слідує те, що справа чи питання є такими, що вирішені правильно по суті, якщо правильною є резолютивна частина судового рішення, але мотиви, з яких виходив суд, є помилковими, тобто ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права до конкретної ситуації. В цьому випадку змінюється лише мотивувальна частина, саме посилання на певні норми права.

Відтак, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями, при перегляді судового рішення, змінювати обставини чи висновки на підставі встановлених судом обставин у разі правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при постановленні судового рішення.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Досліджуючи надані Фондом майна України постанови Вищого господарського суду України від 27.02.2017 у справі №910/4531/16 та від 20.03.2017 у справі №904/4572/16 та доводи апелянта про вже встановлені обставини, які не мали встановлюватись судом першої інстанції повторно при розгляді даної справи (а.с. 184-193), колегія суддів звертає увагу на ті обставини,що у вказаних справах встановлено, що на сході України проводиться антитерористична операція з 14.04.2014, а також те, що на території Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ» за розпорядженням керівництва Збройних Сил України розміщена військова авіаційна та наземна техніка, забезпечується систематичне виконання її польотів, транспортування поранених обслуговування військової льотної техніки, забезпечено розміщення особового складу Збройних Сил України з організацією побутових умов.

Крім того, колегія суддів відхиляє твердження Фонду державного майна України про те, що висновки суду першої інстанції суперечать висновкам Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 27.02.2017 у справі №910/4531/16 та в постанові від 20.03.2017 у справі №904/4572/16, оскільки висновки суду касаційної інстанції були здійснені при дослідженні інших, ніж в даній справі, предметів спору, інших доказів та за участю інших учасників судового процесу.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» встановлено вимоги до мотивувальної частини судового рішення.

За змістом пункту 3 частини першої статті 163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

Таким чином, у мотивувальній частині рішення необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору.

Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

За правилами частини першої статті 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі».

У зв`язку з наведеним, оскаржувані висновки суду першої інстанції повністю відповідають дійсним обставинам справи, прийняті судом на підставі наданих до матеріалів справи доказів та пояснень сторін також відповідають висновкам, викладеним в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 у справі №826/24291/15.

Як вже зазначалось, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 залишено в без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 у справі №826/24291/15 за позовом ТОВ «Галтера» до Фонду державного майна України, третя особа: ПАТ «АК «Дніпроавіа», про визнання протиправним та скасування рішення від 24.09.2015, викладеного у протоколі від 24.09.2015 та затвердженого першим заступником голови Фонду державного майна України Д. Парфененко 24.09.2015 про залишення без змін висновків акту від 20.08.2015 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу №КПП-557 пакета акцій ВАТ «АК «Дніпроавіа».

Позовні вимоги судами задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 24.09.2015, яке викладено у протоколі від 24.09.2015 та затверджено Першим заступником голови Фонду державного майна України Д. Парфененком 24.09.2015 про залишення без змін висновків акту від 20.08.2015 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу №КПП-557 пакета акцій ВАТ «АК «Дніпроавіа».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Разом з тим, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 по справі №826/24291/15 встановлено, що відповідно до розпорядження керівництва Збройних Сил України на території ТОВ «МА «Дніпропетровськ» розміщена військова авіація та наземна техніка. Усі об`єкти аеропорту, у тому числі штучна злітно-посадкова смуга, аеродромні споруди, ангари, стернові доріжки спільно експлуатуються АК «Дніпроавіа» та Збройними Силами України, а тому припинення їх експлуатації для здійснення ремонтних робіт, реконструкції чи будівництва в рамках виконання інвестиційної програми, призведуть до порушення процесів взаємодії аеропорту та військових.

При цьому, Фонд державного майна України помилково порівнює оскаржувані ним висновки суду першої інстанції в даній справі з висновками Вищого господарського суду України, викладеними в постанові від 27.02.2017 у справі №910/4531/16 та в постанові від 20.03.2017 у справі №904/4572/16, оскільки у вказаних господарських справах не брало участі Міністерство оборони України, яке, відповідно, не надавало доказів, які мають відношення до вирішення даної справи та, відповідно, не надавало своїх пояснень.

Разом з тим, згідно письмових заперечень Міністерства оборони України, останнє підтвердило розміщення на території аеродрому «Кайдаки» авіаційної та наземної військової техніки для здійснення військових польотів щодо захисту кордонів України.

Представники Міністерства оборони України в судовому засіданні також підтвердили, що об`єкти аеропорту, які підлягають передачі міністерству, потребують значних капіталовкладень, та в подальшому будуть експлуатуватись як військовою так і цивільною авіацією.

Проте, колегією суддів не беруться до уваги також посилання апелянта на справу №904/4572/16 за позовом Фонду державного майна України до ТОВ «Галтера», треті особи: ПАТ «Авіаційна компанія «Дніпроавіа», ТОВ «МА «Дніпропетровськ» про стягнення коштів, в якій Фонд державного майна просив стягнути з ТОВ «Галтера» 221 401 878 грн 40 коп. штрафу на користь державного бюджету України за невиконання грошових зобов`язань, передбачених договором купівлі-продажу пакета акцій ВАТ «Авіаційна компанія «Дніпроавіа» за конкурсом від 28.08.2009 №КПП-557, оскільки постановою Вищого господарського суду України від 20.03.2017 у справі №904/4572/16 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області в іншому складі суду.

При цьому, судом касаційної інстанції у справі №904/4572/16 встановлено, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

У порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України судами не встановлено наявності всіх необхідних умов для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.

Однак, у вказаному рішенні зазначено, що Концепцію післяприватизаційного розвитку було затверджено 19.08.2009 та до Концепції вносились зміни, відповідно до договорів про внесення змін № 478 від 13.10.2009, № 281 від 04.08.2011, № 215 від 31.05.2012, зокрема, в частині актуалізації заходів по розділам Інвестиційної програми розвитку та оновлення МАП «Дніпропетровськ», перерозподілу грошових коштів між розділами програми без зміни загальної суми грошових коштів, а також щодо продовження терміну виконання зобов`язання до 31.12.2014 на підставі не визнання виконкомом УЄФА м. Дніпропетровська приймаючим містом фінальної частини чемпіонату Європи з футболу 2012 року.

При цьому зауважено, що згідно постанови Вищого господарського суду України від 27.02.2017 у справі № 910/4531/16 ТОВ «Галтера» відмовлено у внесенні змін до договору купівлі-продажу №КПП-755 від 28.08.2009 в частині продовження строків внесення інвестиційних коштів до кінця 2018 року, у зв`язку з істотною зміною обставин.

У зв`язку з наведеним, судом касаційної інстанції зроблено висновок про передчасність посилання судів попередніх інстанцій про відсутність вини у діях ТОВ «Галтера» щодо невнесення інвестицій на умовах передбачених договором та чинним законодавством, а також про відсутність порушеного права Фонду державного майна України.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що постановою Вищого господарського суду України від 20.03.2017 по справі №904/4572/16 не вирішено справу по суті, а спрямовано її на новий розгляд до суду першої інстанції, тому положення частини другої статті 72 КАС України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, у даному випадку не застосовуються.

Крім того, судом апеляційної інстанції не беруться до уваги посилання Фонду державного майна України на постанову Вищого адміністративного суду України від 27.02.2017 №910/4531/16 за позовом ТОВ «Галтера» до Фонду державного майна України, треті особи: ПАТ «АК Дніпроавіа», ТОВ «МА «Дніпропетровськ» про внесення змін до договору купівлі-продажу № КПП-557 від 28.08.2009, з огляду на таке.

Згідно висновків, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 27.02.2017 №910/4531/16 посилання ТОВ «Галтера» в обґрунтування своїх заперечень про те, що внесення інвестицій в даний час та обумовлене цим закриття аеропорту на реконструкцію в період проведення на сході країни антитерористичної операції спричинить загрозу національній безпеці та суперечить суспільним інтересам з огляду на існуюче використання аеропорту у військових цілях не приймає до уваги, оскільки в розумінні частини четвертої ст.652 ЦК України винятковим випадком для зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин визначено розірвання договору, яке суперечить суспільним інтересам, що не слід ототожнювати з виконанням покупцем у встановлений строк (до 31.12.2014) інвестиційних зобов`язань, передбачених договором купівлі-продажу №КПП-755 від 28.08.2009.

Таким чином, Вищий господарський суд України проаналізував положення частини четвертої ст.652 ЦК України, та вказав, що не можна ототожнювати підстави для зміни договору у зв`язку з істотною зміною обставин з обов`язковістю виконувати вчасно договірні зобов`язання.

Однак, апелянт у даній справі оскаржує мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, яка не має відношення до висновків, наведених у постанові Вищого господарського суду України від 27.02.2017 у справі №910/4531/16.

При цьому, суд першої інстанції не ототожнював поняття, наведені у вказаній постанові Вищого господарського суду України від 27.02.2017 у справі №910/4531/16.

Крім того, у справі №910/4531/16 судами не досліджувались докази, надані Міністерством оборони України до матеріалів даної справи, оскільки останнє не було стороною у справі №910/4531/16.

Посилання апелянта на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 у справі №904/299/16, яким розірвано договір купівлі-продажу від 28.08.2009 №КПП-557, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 зупинено апеляційне провадження у справі №904/299/16, відкрите за апеляційною скаргою ТОВ «Галтера» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017, до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ТОВ «Галтера» на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.04.2017 у справі №904/299/16 та касаційної скарги ТОВ «МА «Дніпропетровськ» на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.06.2017 року у справі №904/299/16.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 №638-IV (далі по тексту Закон №638-IV) визначено, що антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності; режим у районі проведення антитерористичної операції - особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб`єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров`я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

У відповідності до ст. 3 Закону №638-IV боротьба з тероризмом ґрунтується на принципах: законності та неухильного додержання прав і свобод людини і громадянина; комплексного використання з цією метою правових, політичних, соціально-економічних, інформаційно-пропагандистських та інших можливостей; пріоритетності попереджувальних заходів; невідворотності покарання за участь у терористичній діяльності; пріоритетності захисту життя і прав осіб, які наражаються на небезпеку внаслідок терористичної діяльності; поєднання гласних і негласних методів боротьби з тероризмом; нерозголошення відомостей про технічні прийоми і тактику проведення антитерористичних операцій, а також про склад їх учасників; єдиноначальності в керівництві силами і засобами, що залучаються для проведення антитерористичних операцій; співробітництва у сфері боротьби з тероризмом з іноземними державами, їх правоохоронними органами і спеціальними службами, а також з міжнародними організаціями, які здійснюють боротьбу з тероризмом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 2, 10 Закону України «Про оборону України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке покладається оборона нашої Держави, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості. Організаційно Збройні Сили України складаються із військових об`єднань, з`єднань, частини підрозділів, військових установ і навчальних закладів.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» та п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №406/2011, є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту; особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За правилами частини першої ст. 2 Закону України «Про оборону України», оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх ланок воєнної організації України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Правовою основою оборони держави є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України та відповідні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Для організації оборони держави Президент України за поданням Кабінету Міністрів України затверджує військово-адміністративний поділ території України.

З метою запобігання збройній агресії та збройному конфлікту, забезпечення національних інтересів і реалізації власної воєнної політики Україна, дотримуючись норм відповідальної і заснованої на співробітництві поведінки в галузі безпеки, бере участь у міжнародних системах безпеки та міжнародному співробітництві у сфері оборони на підставі міжнародних договорів України та в порядку і на умовах, визначених законодавством України.

Визначаючи способи забезпечення власної безпеки у процесі підготовки держави до оборони та під час воєнних дій, Україна додержується принципів і норм міжнародного права, враховує законні інтереси безпеки інших держав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ' і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із рішенням Ради національної безпеки і оборони України, суб`єктами боротьби з тероризмом вживаються заходи з проведення АТО, в тому числі з нарощення авіаційної присутності у східному регіоні та будівництва військового сектора для розміщення авіаційної військової частини.

За правилами статтей 4-7, 12, 13 Закону №638-IV на забезпечення заходів, пов`язаних з проведенням Антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, на теперішній час на території аеродрому «Кайдаки» розміщується та обслуговується авіаційна і наземна військова техніка та склад Збройних Сил України для здійснення військових польотів щодо захисту кордонів України та виконання відповідних військових завдань.

Однак, згідно позиції позивача внаслідок розміщення відповідачем військового сектору на території аеродрому «Кайдаки» позивач не має можливості виконати взяті на себе інвестиційні зобов`язання, у зв`язку з чим позивач у позові просить зобов`язати відповідача прийняти рішення про передислокацію військової частини. При цьому, позовні вимоги не спрямовані на створення загрози національній безпеці, а лише мають на меті створення умов для виконання позивачем в повному обсязі договірних зобов`язань перед Державою.

Суд першої інстанції, не заперечуючи позицію позивача, водночас вказує на наступне.

За правилами частини першої ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із частиною першої ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною першою ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно розпорядження керівництва Збройних Сил України, на території ТОВ «МА «Дніпропетровськ» розміщена військова авіація та наземна техніка, усі об`єкти аеропорту, у тому числі штучна злітно-посадкова смуга, аеродромні споруди, ангари, стернові доріжки спільно експлуатуються ПАТ «АК «Дніпроавіа» та Збройними Силами України, а тому припинення їх експлуатації для здійснення ремонтних робіт, реконструкції чи будівництва в рамках виконання Інвестиційної програми, призведуть до порушення процесів взаємодії аеропорту та військових.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на частину третю статті 2 КАС України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи, що розміщення відповідачем військового сектору на території аеродрому відбулося на виконання вимог закону, адже відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про відсутність в його діях правопорушення та про неможливість виконання ним з незалежних від нього обставин в повному обсязі взятих на себе зобов`язань відповідно до пп. 11.1.2, пп. 11.2.2 договору та Інвестиційної програми розвитку та оновлення Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ», з огляду на наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У своєму позові ТОВ «Галтера» вказує, що у зв`язку з систематичною зміною обставин, зокрема, в частині державного органу, якому потрібно було передати майно на виконання пп. 11.1.2 договору, виключення м. Дніпропетровськ з переліку міст, де повинні були проводитись ігри «Євро 2012», скасування «Євробаскет 2015», проведення на сході країни з 2014 року по цей час антитерористичної операції та використання аеропорту військовими, а також іншими обставинами, які істотно змінилися, зважаючи на те, що розірвання договору суперечило суспільним інтересам та потягло б для сторін значну шкоду, ТОВ «Галтера» неодноразово зверталося до Фонду державного майна України з пропозиціями внести зміни до договору з метою приведення його умов у відповідність до існуючих обставин. Чергову пропозицію з проектом договору про внесення змін до договору ТОВ «Галтера» направило рекомендованим листом Фонду державного майна України 09.06.2017, однак зміни так і не були внесені до договору.

За правилами частини першої ст. 652 ЦК України, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Однак, як вірно було встановлено судом першої інстанції, при укладенні договору позивач не міг передбачити систематичну зміну обставин, що вплинуло як на зобов`язання за договором щодо переліку майна, яке підлягає передачі до державної власності та відповідного державного органу, так і на питання реконструкції аеропорту, що пов`язане зі зміною строків та напрямків внесення інвестицій.

Зважаючи на те, що Указ Президента України №405/2014, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», виданий 14.04.2014, а договір підписаний 28.08.2009, тому в момент укладення договору сторони не могли виходити з того, що така зміна обставин не настане, оскільки проведення АТО в Україні розпочалося пізніше укладення договору. Відповідно, на дату укладення договору не було розміщено військовий сектор на території Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ».

Зміна вказаних обставин зумовлена причинами, незалежними від позивача, які він не міг усунути після їх виникнення. Виконання договору в частині спрямування позивачем інвестицій в реконструкцію покриття аеропорту за умови розміщення на його території військового сектору, необхідності постійного здійснення з нього військових перельотів повітряних суден Збройних Сил України спричинило б шкоду національним інтересам Держави та виконанню рішень Міністерства оборони України щодо розміщення на території Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ» військового сектору, порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Однак, позивач дійсно позбавлений можливості здійснити інвестування у реконструкцію аеродромного покриття через необхідність виконання вимог законів України як відповідачем, так і позивачем, пов`язаних з обороною Держави в умовах АТО на сході країни.

Виходячи з того, що дії відповідача щодо розміщення військової техніки та військових спрямовані на захист інтересів Держави, і виникнення цих обставин не міг передбачити позивач при укладенні договору, натомість їх наявність фактично унеможливлює виконання позивачем умов договору, за відсутності з його боку винних дій з огляду на пріоритет суспільних інтересів над приватними, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права у відповідності до норм ЦК України.

Окрім того, факт незадовільного стану аеродромного покриття підтверджений умовами договору та не заперечується відповідачем, а відтак, в умовах необхідності забезпечення надходжень грошових інвестицій у реконструкцію аеродромного покриття відразу після припинення дії вказаних обставин, розірвання договору суперечило б суспільним інтересам та потягло би для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Водночас, виконання умов договору в чинній редакції порушило б співвідношення майнових інтересів позивача та позбавило б його того, на що він розраховував при укладенні договору.

При цьому, доводи відповідача про ігнорування позивачем державної політики щодо завдань з національної безпеки і оборони України правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем будь-яких протиправних дій або бездіяльності при виконанні ним умов договору, у тому числі, спрямованих на зупинення роботи аеропорту та перешкоджання відповідачу у здійсненні польотів з його території.

Відповідно до частини першої ст. 11, частини першої ст. 69, частин першої-другої ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегією суддів не встановлено невідповідності висновків суду першої інстанції дослідженим доказам та встановленим обставинам справи, які на думку апелянта є передчасними та прийняті без належно досліджених доказів у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги та не підлягають до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду викладених в мотивувальній частині рішення не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу Фонду державного майна України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Л.О. Костюк,

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Файдюк В.В.

Костюк Л.О.