Справа № 2а-1337/12/1370
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року № 2а-1337/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді Кедик М.В.,

судді Брильовського Р.М.,

судді Сакалоша В.М.

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

за участю:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представник відповідача Пилип'юк А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання незаконними і скасування наказу, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, у якому згідно уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної податкової адміністрації України від 20.05.2010 № 688-о в частині звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-01608) з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахування його в розпорядження ДПА України;

- змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахування його в розпорядження ДПА України на 17.02.2014;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за період з 21.05.2010 по 17.02.2014 в розмірі 261132,22 грн, з урахуванням податків і зборів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.04.2010 у зв'язку із службовою необхідністю ОСОБА_1 відкликано із чергової відпустки наказом ДПА України № 106-в. Керівництво Управління внутрішньої безпеки ДПА України йому, в числі начальників підрозділів інших областей, роз'яснило, що таке відкликання з відпустки пов'язане з проведенням ротації особового складу. На підставі цього позивачу запропонували продовжити службу на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА в Івано-Франківській області Управління ВБ ДПА України. На цю пропозицію ОСОБА_1 усно погодився після чого написав рапорт про виведення його в розпорядження ДПА України та другий рапорт про згоду із запропонованою посадою начальника відділу ВБ при ДПА в Івано-Франківській області УВБ ДПА України. Після написання ним відповідних рапортів наказом ДПА України від 20.05.2010 № 688-о ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області УВБ ДПА України та виведено в розпорядження ДПА України. Однак, на запропоновану посаду його не призначено. У розпорядженні ДПА України позивач перебував з 20.05.2010 по 20.01.2012. Стверджує, що під час перебування в розпорядженні ДПА України заробітна плата чи будь-яке грошове забезпечення не виплачувалось, так як перебувати в розпорядженні згідно із законодавством можна не більше двох місяців. Наказом ДПС України № 90-о від 20.01.2012 позивача звільнено з податкової міліції у запас Збройних Сил за пунктом 64 підпунктом "г" (через скорочення штатів). Наказом ДПС України від 04.01.2013 № 10-о ОСОБА_1 поновлено на службі в податковій міліції ДПС України. Однак, подальшого призначення на відповідну посаду в порядку та строки, передбачені Положенням та як зазначено у вказаній постанові суду - не відбулось та відповідно жодної заробітної плати не виплачувалося Тобто, ДПС України, в період з 04.01.2013 по 17.02.2014, повторно вчинила триваюче правопорушення шляхом протиправної бездіяльності, а саме не вчинила жодних дій щодо призначення (повернення) позивача на посаду, як цього вимагає законодавство та не виплатила позивачеві заробітної плати.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просили суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових поясненнях. Зазначив, що підставою для звільнення позивача з посади слугувало його волевиявлення, що знайшло відображення у формі рапорту на звільнення з посади та зарахування його в розпорядження ДПА України. Стверджує, що ДСА України неодноразово намагалась вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1, який перебував в розпорядженні ДПА України на відповідну посаду. Звертає увагу, що звільнення позивача відбулося з посади за рапортом позивача і останній не перебував у вимушеному прогулі, а був виведений у розпорядження ДПА України, і відповідно звільнений у зв'язку з скороченням штату з податкової міліції. Тому позовні вимоги про виплату коштів за час вимушеного прогулу є безпідставними.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, викладених у письмових запереченнях та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до наказу ДПА України № 135-о "Про призначення працівників Управління внутрішньої безпеки ДПА України" підполковника податкової міліції ОСОБА_1 15.02.2010 призначено на посаду начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України.

17.05.2010 позивач подав на ім'я Голови ДПА України рапорт, відповідно до якого просив звільнити його з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахувати в розпорядження ДПА України.

Наказом ДПА України № 688-о від 20.05.2010 "Про звільнення з займаних посад працівників податкової міліції" ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту звільнено з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зараховано в розпорядження ДПА України.

Державною податковою службою України видано наказ від 20.01.2012 № 90-о "Про звільнення ОСОБА_1.", яким підполковника податкової міліції ОСОБА_1, що перебував у розпорядженні ДПА України, 20.01.2012 звільнено з податкової міліції у Запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 Положення № 114 (через скорочення штатів).

Не погоджуючись із наказом від 20.05.2010 № 688-о в частині звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1, позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відносини щодо звільненням з публічної служби, в тому числі з органів податкової (фіскальної) служби, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Постановою КМ України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» встановлено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ України від 29.07.1991 № 114.

Так, п. 1 Постанови № 1716 передбачено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням № 114.

Згідно з п. 42 Положення № 114 переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: а) на вищі посади - в порядку просування по службі; б) на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров'я, віку та підготовки за новою спеціальністю; в) у зв'язку з початком навчання у закладах Міністерства внутрішніх справ - при звільненні зі штатної посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання; г) на нижчі посади - за підставами, передбаченими пунктом 45 цього Положення.

Рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.

Пунктом 45 Положення № 114 передбачено, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться: а) при скороченні штатів; б) за станом здоров'я згідно з висновком військово-лікарської комісії; в) за особистим проханням; г) за службовою невідповідністю, виходячи з професійних моральних і особистих якостей; д) у порядку дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ або за клопотанням товариського суду честі середнього і старшого начальницького складу. У наказах по особовому складу про переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади зазначаються підстави переміщення, передбачені цим пунктом.

Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади при скороченні штатів і за станом здоров'я провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду.

Крім того, Положенням № 114 передбачено можливість зарахування особи в розпорядження органу внутрішніх справ лише в разі призначення на посади, переміщення і просування по службі.

Так, за змістом п.п. «в» та п.п. «г» п. 40 Положення № 114 призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке: при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах; переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

Інших способів зарахування в розпорядження органу внутрішніх справ крім здійснення організаційно-штатних заходів Положенням не передбачено.

При розгляді справи встановлено, що позивач був зарахований у розпорядженні ДПА України з 20.05.2010 по 20.01.2012.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, що у зв'язку із здійсненням відповідних організаційно-штатних заходів, чи у зв'язку із іншими винятковими випадками, пов'язаними з особливими обставинами, відповідно до пункту 40 Положення виникла необхідність зарахувати позивача у розпорядження ДПА України на термін понад 15 діб.

Крім того, відповідач не надав відповідного дозволу Міністра внутрішніх справ України на перебування позивача в розпорядженні податкового органу понад 15 діб.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що наказ Державної податкової адміністрації України від 20.05.2010 № 688-о в частині звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-01608) з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахування його в розпорядження ДПА України є протиправним та підлягає скасуванню.

У свою чергу, судом встановлено, що наказом ДПС України від 04.01.2013 № 10-о скасовано наказ ДПА України від 20.01.2012 № 90-о "Про звільнення ОСОБА_1." та поновлено ОСОБА_1 у податковій міліції ДПС України з 21.05.2012.

Після такого поновлення на службі позивач працював із 04.01.2013 по 17.02.2014 перебуваючи в розпорядженні ДПС України.

Згідно з наказом ДПС України від 14.02.2014 № 10-о "Про звільнення ОСОБА_1." підполковника податкової міліції ОСОБА_1, який перебуває у розпорядженні ДПС України, 17.02.2014 звільнено з податкової міліції у відставку (із зняттям з військового обліку) за п. 65 п.п. «а» (за віком).

Враховуючи те, що наказ Державної податкової адміністрації України від 20.05.2010 № 688-о в частині звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-01608) з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахування його в розпорядження ДПА України судом визнано протиправним та скасовано, тому слід вважати, що ОСОБА_1 з 21.05.2010 по 17.02.2014 перебував на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України.

За правилами частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд зазначає, що саме зобов'язуючи Державну фіскальну службу України внести зміни до наказу ДПС України від 14.02.2014 № 10-о в частині зазначення про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України, суд своїм рішенням відновлює порушені права позивача.

У звязку із наведеним у задоволенні позовної вимоги змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахування його в розпорядження ДПА України на 17.02.2014 слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття, грошове забезпечення за березень 2010 року складає 4932,45 грн, за квітень 2010 року - 10263,11 грн, отже середньомісячне грошове забезпечення позивача становить 7592,28 грн, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 361,54 грн.

Позивач після звільнення не працевлаштовувався, не стояв на обліку як безробітний та не отримував соціальної допомоги чи виплат.

З урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 21.05.2010 до дати поновлення позивача на службі 03.01.2013, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 240785,64 грн (361,54 грн * 666 робочих днів).

При цьому з цієї суми підлягає відніманню сума 16316,26 грн, яка була отримана ОСОБА_1 в період із 20.05.2010 по 17.02.2014 за час перебування в розпорядженні ДПА України (відпускні, допомога по тимчасовій непрацездатності, грошове утримання, премія, вихідна допомога), що відображено в довідці ДФС України від 16.08.2017 № 1540/99-99-05-03-01-18 та сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 72347,01 грн, стягнена на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015.

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2010 до 03.01.2013, що підлягає виплаті позивачу становить 152122, 37 грн, за виключенням податків та інших обов'язкових платежів.

Як встановлено судом, після поновлення позивача на службі до дати його звільнення у період з 04.01.2013 по 17.02.2014 грошове забезпечення позивачу не нараховувалось та не виплачувалось.

З урахуванням висновків суду, позивач вважається таким, що перебував на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України, а тому за період з 04.01.2013 по 17.02.2014 ОСОБА_1 підлягає виплата грошового забезпечення з урахуванням кількості робочих днів за вказаний період у сумі 101592,74 грн (361,54 грн * 281 робочий день), за виключенням податків та інших обов'язкових платежів.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з ст. 94 КАС України, судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової адміністрації України від 20.05.2010 № 688-о в частині звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-01608) з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахування його в розпорядження ДПА України.

3. Зобов'язати Державну фіскальну службу України внести зміни до наказу ДПС України від 14.02.2014 № 10-о в частині зазначення про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України.

4. Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2010 по 03.01.2013 у сумі 152122 (сто п'ятдесят дві тисячі сто двадцять дві) гривні 37 копійок, за виключенням податків та інших обов'язкових платежів.

5. Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 04.01.2013 по 17.02.2014 у сумі 101592 (сто одна тисяча п'ятсот дев'яносто дві) гривні 74 копійки, за виключенням податків та інших обов'язкових платежів.

6. Постанову суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць 7592,28 грн, за виключенням податків та інших обов'язкових платежів звернути до негайного виконання.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Кедик М.В.

Суддя Брильовський Р.М.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови складено 21.08.2017.