Справа № 823/1400/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Київ К/800/1053/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Калашнікової О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, за участю третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, за участю третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у встановленому законом порядку звернувся до відповідача для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,00 га в адміністративних межах Ксаверівської сільської ради Городищенського району Черкаської області (за межами населеного пункту). Розроблений та виготовлений проект землеустрою земельної ділянки позивачем направлено до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області для затвердження.

Однак, відповідачем прийнято рішення, яке оформлене листом № 7767/6-16 від 14 вересня 2016 року про відмову у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із зазначенням, що на вищезазначену земельну ділянку зареєстровано право власності на ОСОБА_3 - 22 червня 2016 року та ОСОБА_2 - 06 липня 2016 року.

Вказане рішення позивач вважає протиправним, адже відповідно до частини шостої статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Таким чином, рішення відповідача оформлене листом № 7767/6-16 від 14 вересня 2016 року є протиправним, надуманим, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та позбавляє його можливості реалізувати свої права на земельну ділянку.

Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 25 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 грудня 2016 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року скасував, провадження у справі закрив з підстав зазначених у пункті першому частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції позивач оскаржив її до Вищого адміністративного суду України.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача у запереченнях на касаційну скаргу посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд апеляційної інстанції із такими висновками суду першої не погодився, скасував його рішення та закрив провадження у справі.

Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт сьомий частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судами встановлено, що у травні 2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ксаверівської сільської ради Городищенського району Черкаської області за межами населеного пункту.

Наказом відповідача надано позивачу дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою.

У серпні 2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про затвердження проекту землеустрою.

Листом від 14 вересня 2016 року відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність позивача бажаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, оскільки на цю земельну ділянку зареєстровано право власності за громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_2

З наведеного вбачається, що у цій справі спір виник стосовно правомірності рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, у зв'язку з перебуванням її у власності інших громадян. Тобто, у даному випадку позивач претендує на земельну ділянку, яка перебуває у власності інших, тому між ними існує спір про приватне право.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що цей спір має не публічний, а приватно-правовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

Враховуючи наведене Київський апеляційний адміністративний суд України правомірно скасував постанову суду першої інстанції і закрив провадження у справі.

Ознайомившись із матеріалами справи колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції належним чином досліджено обставини справи, їм дана правильна правова оцінка. Позиція суду обґрунтована доводами судового рішення, не спростовується аргументами касаційної скарги, та відповідає усталеній практиці Верховного суду України (справа № 21-3296а15).

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230-231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Калашнікова

Т. Г. Стрелець