Справа № 227/2440/15-а
Суддя: Одарюк М. П.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 227/2440/15-а
Номер провадження 2-а/623/100/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року

Ізюмський міськрайонний суд в Харківській області

в складі головуючого - судді: Одарюка М.П.

при секретарі: Костенко В.В.

за участю судового розпорядника: Гребенюк О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області, Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа - Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області, третя особа - Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд:

1.Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області щодо незаконної невиплати ОСОБА_2 в повному обсязі нарахованого розміру пенсії.

2.Стягнути з управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області на його користь нараховану, але невиплачену суму пенсії за період з 01.08.2014 року по 31.01.2015 року в розмірі 17975,76 грн., а також виплатити заборгованість, що буде накопичуватися з дня подання адміністративного позову до суду.

3.Стягнути з управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області на його користь суму моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн.

4.Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області нарахувати та проводити на його користь виплату нарахованої йому пенсії в повному обсязі.

5.Стягнути з відповідача витрати пов'язані з розглядом справи.

В обґрунтування своєї позовної заяви посилається на те, що він з 12.01.2005 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду м. Харцизьк Донецької області та одержує пенсію за віком. На даний час пенсія є єдиним джерелом існування позивача. Однак з 01 серпня 2014 року без надання причин позивач припинив виплату пенсії у зв'язку з чим позивач опинився у скрутному матеріальному становищі, а тому вважає дії відповідача протиправними.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

На адресу суду надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за вих. № 6823/07-2 від 27 червня 2017 року в якому Головне управління інформує, що відповідно до п. 12 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області є самостійною юридичною особою, яка у зв'язку із проведення антитерористичної операції тимчасово не функціонує. Відомості щодо пенсійної справи ОСОБА_2 в головному управлінні відсутні. На теперішній час ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області. Просять суд залучити до участі у справі в якості третьої особи управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області для надання інформації про стан виплати пенсії позивачу.

Третя особа, Пенсійний фонд України, листом за вих. № 20732/06-30 від 03.07.2017 року повідомив суд, що ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, яка призначена відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Востаннє ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії проведено у березні 2017 року у розмірі 3841,00 грн. Ізюмським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області, де він перебуває на обліку та отримував пенсію починаючи з 01.08.2014 року.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року у якості другого відповідача до участі у справі залучено Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Відповідач, Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області, надав суду письмову заяву в якій повідомив суд, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні з грудня 2016 року. В грудні 2016 року ОСОБА_2 виплачена пенсія за період з 1.08.2014 року по 31.12.2016 року в сумі 93158,00 грн. Просять суд провести розгляд справи без представника управління та відмовити в позові ОСОБА_2 в повному обсязі.

Судом встановлено, що місце фактичного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.08.2016 року по 06.09.2016 року: АДРЕСА_1, що підтверджується листом Міністерства соціальної політики України № 227/2440/15-а/9944 від 12.06.2017 року ( а.с.50).

Згідно листа Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні з 01.08.2014 року та отримує пенсію за віком в розмірі 3841,00 грн. ( а.с.54).

Із заяви Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України вбачається, що пенсія ОСОБА_2 виплачена за період з 01.08.2014 року по 31.12.2016 року в сумі 93158,00 грн.

За приписами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст.4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 року, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії виплачуються щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1 ст.49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено з матеріалів справи, виплату пенсії позивачу призупинено у зв'язку з не врегулюванням порядку такої виплати внутрішньо переміщеним особам внаслідок прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який встановив певні загальні зміни в цих правовідносинах та зобов'язав Кабінет Міністрів України у тримісячний строк внести відповідні зміни до нормативно-правових актів, які визначають порядок соціальних виплат. Тобто для реалізації положень цього закону було необхідно прийняття Кабінетом Міністрів України певних нормативно-правових актів в рамках компетенції Уряду України до березня 2016 року. Оскільки до 01.04.2016 року такі нормативно-правові акті прийняті не були, то не був визначений певний порядок здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в тому числі і позивачу, бо положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», не узгоджувалися з постановами Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 року та №637 від 05.11.2014 року. Єдиним розпорядником коштів бюджету України є Уряд, в тому числі і в фінансуванні ПФУ, тому тільки він визначає порядок всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам керуючись відповідним Законами України.

Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції» №637, встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм такої довідки.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Наведені норми Закону та підзаконних актів встановлюють підстави припинення виплати пенсії, але не врегульовують порядок призупинення таких виплат у зв'язку з виключними обставинами щодо внутрішньо переміщених осіб, відповідних перевірок та фінансування таких виплат місцевими органами Пенсійного Фонду України.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Крім того, Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на вищевикладене, постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, є підзаконними нормативно-правовими актами, які приймаються у відповідності до виконання Законів України

За наведеним дії відповідачів щодо призупинення виплати пенсії позивачу були вимушені та за обставин тимчасової неврегульованості діючого законодавства, в виключних умовах окупації територій України.

При цьому суд враховує і те, що станом на момент розгляду справи позивачу повністю поновлено та сплачену всю заборгованість з виплати пенсії, позивач зареєстрований в м. Ізюмі з 25.08.2016р.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом»у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у п.5 включено м. Горлівка Донецької області.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Згідно п.2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого постановою КМУ № 595 від 07.11.2014р. у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Зважаючи на те, що м. Харцизськ є зоною антитерористичної операції, Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизськ не функціонує, і не здійснює свої повноваження, то правових підстав визнавати неправомірними дії цього управління з невиплати пенсії немає.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то за загальними підставами відповідальності за майнову та моральну шкоду передбачених ст.ст.1166,1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Враховуючи положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5), суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідачі є низовими ланками державних органів соціального забезпечення, у своєї діяльності вони керуються діючим законодавством, в тому числі і відповідними постановами Кабінету Міністрів України, рішеннями вищестоящих органів, яким вони підпорядковані і які фактично регламентують їх діяльність та здійснюють фінансування щодо усіх соціальних виплат. За таким, в діях відповідачів відсутня протиправність і тому відсутній причинний зв'язок між шкодою та їх діями і виною в її заподіяні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,4-6,8,10,94,158-163,184-186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволення позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області, Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області третя особа - Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М. П. Одарюк