Справа № 2а-1433/10/1170
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2017 р. м. Київ К/800/10952/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Бухтіярової І.О.,Маринчак Н.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року

у справі № 2а-1433/10/1170

за позовом ОСОБА_3

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області,

треті особи: Державна податкова адміністрація у Кіровоградській області, ОСОБА_4,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) звернувся в суд з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - Інспекція), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18 листопада 2009 року №/0 та від 02 квітня 2010 року №/2, якими визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2 080 500,0 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 18 листопада 2009 року №/0 та від 02 квітня 2010 року №/2, якими визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2 080 500,0 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року апеляційну Інспекції задоволено: Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Письмові заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглядається відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено перевірку позивача, за результатами якої складено акта перевірки від 06 листопада 2009 року №21/1710/НОМЕР_1, згідно з яким позивачем порушено вимоги:

- пункту 4.1 статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 2 080 500, 00 грн., у тому числі за 2007 рік - 2080500 грн.;

- підпункту «а» пункту 18.1 статті 18, підпункту "в" пункту 19.1 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", підпункту "г" підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в частині неподання податкової декларації про отримані доходи та майновий стан за 2007 рік.

Висновки відповідача про порушення позивачем наведених норм ґрунтуються на тому, що позивач, здійснивши продаж отриманих у дарунок простих іменних акцій на загальну суму 13 870 000, 00 грн., повинен був подати податкову декларацію та сплатити відповідну суму податку з доходів фізичних осіб.

На підставі акта перевірки та за результатами адміністративного оскарження відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18 листопада 2009 року №/0 та від 02 квітня 2010 року №/2, якими визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2 080 500,0 грн.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач у 2007 році на підставі договору купівлі-продажу здійснив продаж Закритому акціонерному товариству «ФОЗЗІ» простих іменних акцій Універсального торгового підприємства «Кіровоград» у формі закритого акціонерного товариства в кількості 3634549 штук номінальною вартістю 0,01 грн. на загальну суму 13 870 000, 00 грн. Вказані акції протягом 2005 року придбавалися позивачем у громадян на умовах дарування.

20 липня 2007 року позивач придбав у ОСОБА_5 два простих векселі на загальну суму 13 950 000, 00 грн., емітентом яких є ЗАТ «Еко-Гума». 3 жовтня 2007 року позивач здійснив продаж вказаних векселів на загальну суму 64 000, 00 грн.

Позивач, вважаючи, що за результатами вказаних операцій не отримано фінансового результату податкової декларації не подавав та суми податку з доходів фізичних осіб до бюджету не сплачував.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що, визначаючи загальний фінансовий результат від операцій з інвестиційними активами, податкова служба була зобов'язана прийняти до уваги не лише прибуток, який отримано позивачем від продажу інвестиційних активів - простих іменних акцій, а і врахувати збитки, які отримано позивачем від операцій з купівлі-продажу цінних паперів - векселів.

Суд апеляційної інстанції із наведеним висновком не погодився та зазначив, що операції з купівлі-продажу позивачем простих векселів обґрунтовано не прийняті податковою службою при визначенні загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами, оскільки збитки за такими операціями не можуть бути визнані інвестиційними збитками.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про невідповідність чинному законодавству прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі - Закон), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за ц межами.

Згідно з підпунктом „в" пункту 1.3 статті 1 зазначеного Закону дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді: доходів у вигляді інвестиційного прибутку від здійснення операцій, з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах.

Підпунктом 8.1.3 пункту 8.1 статті 8 Закону визначено, що якщо згідно з нормами цього Закону окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню при їх нарахуванні чи виплаті, то платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку.

Аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що якщо особа отримує інвестиційний прибуток, тобто дохід не оподаткований при нарахуванні та виплаті, платник зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку.

Надаючи оцінку доводам відповідача про необхідність визначення інвестиційного прибутку від продажу акцій без врахуванням збитків, які позивач отримав внаслідок продажу векселів, колегія суддів акцентує увагу на наступному.

Відповідно до підпункту 9.6.6 пункту 9.6 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного року. Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року. Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, то його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення.

Відповідно до вимог підпункту 9.6.2 пункту 9.6 статті 9 Закону інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу, з урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього пункту.

Згідно з підпунктом 9.6.7 пункту 9.6 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» для цілей цього пункту під терміном "інвестиційний актив" розуміється пакет цінних паперів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом, а також банківські метали, придбані у банку, незалежно від місця їх подальшого продажу.

Аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з цінними паперами за наслідками такого звітного року.

Стаття 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що векселі є цінними паперами.

Таким чином, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства висновки відповідача та суду апеляційної інстанції про те, що при визначенні загального фінансового результату за 2007 рік позивач не повинен враховувати суму збитків за результатами операцій з векселями.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що положення Закону не виключають право платника податків при визначенні загального фінансового результату враховувати витрати, понесені внаслідок придбання цінних паперів в залежності від видів таких.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, оскільки за результатами операцій зі інвестиційними активами (цінними паперами) позивач отримав збиток у його були відсутні правові підстави для сплати податку з доходів фізичних осіб.

Відтак, безпідставним є нарахування грошових зобов'язань на підставі оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду апеляційної інстанції скасуванню. Прийняте із вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права та з вірною правовою оцінкою обставин у справі рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року скасувати, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, що передбачені статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
І.О. Бухтіярова

Н.Є. Маринчак