Справа № 806/2031/17
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Житомир справа № 806/2031/17

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Лисайчука А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Мягченко І.А., Пантуса В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № В-7308/00-6385/6-17 від 22.06.2017 року та, як наслідок визнання дій протиправними, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) від 15 травня 2017 року зареєстрована за № В-7308/0/5-17 і надати ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно поданої заяви;

- стягнути на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області в особі в.о. начальника Козакова С.В. протиправно відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством, оскільки мотивування відмови наявністю в пакеті поданих ОСОБА_4 копій документів (довіреність), не засвідчених належним чином та не маючих юридичної сили, є необґрунтованим.

Представник позивача просила позов задовольнити в повному обсязі. При цьому пояснила, що розмір витрат позивача на правову допомогу складає 2500 грн.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов (а.с. 30-33), вказавши, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області при розгляді звернення діяло в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши дослідженні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_4 із заявою від 15.05.2017 року (а.с. 14-15) звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (зареєстрована за № В-7308/0/5-17 від 22.05.2017), в якій просила видати наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності у власність з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" орієнтовною площею 2.0000 (два) га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту. Додатками до клопотань вказано: копія паспорту НОМЕР_2, вид. Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 17.11.1998 року; копія РНОКПП НОМЕР_1; схема розташування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, яка відводиться у власність гр. ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" орієнтовною площею 2.0000 (два) га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 22.06.2017 №В-7308/0-6385/6-17 (а.с. 11) повідомило ОСОБА_4, що відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, так як в поданому пакеті документів містяться копії довіреності, яка не має юридичної сили.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні заяви до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області було дотримано вимоги ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.

Необхідно зазначити, що відповідачем у листі від 22.06.2017 №В-7308/0-6385/6-17 не зазначено підстав для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Суд критично ставиться до підстав відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладених у вказаному листі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та зазначає, що в судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 до відповідача подавала заяву особисто і в додатках копія довіреності не значиться, відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, діяв безпідставно та всупереч положенням Земельного кодексу України, а тому суд розцінює відмову відповідача, оформлену листом від 22.06.2017 №В-7308/0-6385/6-17 протиправною та для захисту прав позивача вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 15.05.2017.

Стосовно вимоги про визнання дій протиправними щодо прийняття відмови Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області суд вважає за необхідне зазначити, що визнання протиправною відмови, оформленої листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.06.2017 №В-7308/0-6385/6-17 свідчить про протиправність дій відповідача, а тому не потребує прийняття окремого рішення щодо таких дій.

Щодо вимоги про надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою згідно поданої заяви, то суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст. 2 КАС України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню у такій формі, яка обрана позивачем.

Щодо вимоги про стягнення на користь ОСОБА_4 судових витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу.

Частинами 1 та 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом; гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Представник позивача просить відшкодувати витрати на правову допомогу у сумі 2500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підтвердження суми витрат на правову допомогу представником позивача були надані Договір про надання юридичних послуг № ЮР100717 від 10.07.2017 року (а.с. 47-48) та квитанція від 10.07.2017 року про переказ коштів (а.с. 49). Обґрунтовуючи заявлену суму, представник позивача вказала, що оплата здійснювалась не погодинно, а за фактичну роботу яка полягала у вивченні законодавчої бази, підготовки та подання процесуальних документів по справі (позовна заява, клопотання, тощо), ознайомлення з матеріалами справи та участь у судовому засіданні.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу згідно з частиною 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюється законом. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року №4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Оскільки представник позивача не надав до суду погодинний розрахунок витрат на правову допомогу, надання якої підтверджується договором, не надав акту виконаних робіт та доказів того, що правова допомога надавалась адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, суд приходить до висновку, що не можливо стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу.

Враховуючи часткове задоволення позову та приписи ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу належить присудити понесені нею судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору, у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_4 в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформлену листом від 22.06.2017 № В-7208/0-6385/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 15.05.2017 (вхідний № В-7308/0/5-17 від 22.05.2017) та прийняти рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити ОСОБА_4 понесені нею судові витрати у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 19 серпня 2017 р.