Справа № 592/3285/17
Суддя: Бичков І. Г.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №592/3285/17
Провадження №2-а/592/249/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю: секретаря судового засідання Троценко Ю. Ю. ,

позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника позивача ОСОБА_1 : ОСОБА_4 ,

представниці відповідача: Чувакової О. О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської ради про зобов'язання надати дозвіл на приватизацію квартири, -

В С Т А Н О В И В :

22.03.2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Ковпакіського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Сумської міської ради про зобов'язання надати дозвіл на приватизацію квартири, в якому вони просили зобов'язати Сумську міську раду в особі Управління обліку, розподілу приватизації житла здійснити приватизацію одноквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 без ордеру шляхом видачі свідоцтва про право власності на житло (вхідний № 10650/17 від 22.03.2017 року) (а. с. 3, 4) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.052017 року первісного - Сумську міську раду в особі управління обліку, розподілу та приватизації житла було замінено на належного відповідача, а саме: на Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. Ухвала набрала законної сили (а. с. 37) .

15.05.2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 надали до канцелярії Ковпакіського районного суду м. Суми адміністративний позов (уточнений) до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про зобов'язання надати дозвіл на приватизацію квартири, в якому вони зазначили про те, що в 1950 - 1960 роках їхній дідусь - ОСОБА_6 отримав від ВАТ імені Фрунзе однокімнатний жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, де він в той час працював. 11.12.2002 року дідусь помер, про що у Книзі реєстрації актів про смерть 11.12.2002 року було зроблено відповідний актовий запис за № 1752. Згідно довідці про склад сім'ї від 13.03.2017 року за № 930/1403-08 Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" на теперішній час зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Одноквартирний одноповерховий жилий будинок складається з 3-х кімнат, жилою площею 58,6 м ? , в тому числі: 1-а кімната площею 18,2 м ? , 2-а кімната площею 17,7 м ? , 3-я кімната площею 22,7 м ? , кухня площею 6,3 м ? , коридор площею 8,7 м ? , санвузол площею 6,3 м ? , загальною площею 90,5 м ? . Оскільки ОСОБА_1 не має у власності власного житла, 06.03.2017 року він звернувся з заявою до Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради про надання йому згоди на приватизацію його одноквартирного жилого будинку без ордеру на вселення в зв'язку з нього втратою. Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради 09.03.2017 року за № 70/11.04-11 надало йому відповідь про те що, згідно з п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) , жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.01.2010 року за № 109/17404, громадянином до органу приватизації подаються: копія ордера про надання жилої площі; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду орган місцевого самоврядування видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. При вселенні в жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутність - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Отже однією з обов'язкових умов здійснення приватизації є наявність ордеру. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир ( будинків) та жилих приміщень у гуртожитку державного житлового фонду, вирішуються судом. Копію ордера ОСОБА_1 не може надати, оскільки він був втрачений. В березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до державного архіву Сумської області Сумської обласної державної адміністрації з метою отримання находження якоїсь інформації про отримання її дідусем цієї квартири. 06.03.2017 року вона отримала відповідь про те, що в документах архівного фонду виконавчого комітету Сумської міської Ради депутатів трудящих за 1951 - 1953 року рішення про надання квартири ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, немає. 20.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до директора з персоналу ПАО "Сумське машинобудівне НВО" ОСОБА_7 з проханням про надання йому архівного рішення або витягу про надання його дідусеві ОСОБА_6 одноквартирного жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 в 1951 - 1952 роках. 09.03.2017 року він отримав відповідь від ПАО "Сумське машинобудівне НВО" про те, що із-за відсутності архівних документів до 1980 року, надати інформацію про видачу ордеру немає можливості. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; припинення дії, яка порушують право, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" громадяни мають право на безоплатну приватизацію майна. Відповідно до ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) , кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 Закону, а саме: не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки) , розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки) , які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей) ; квартири (кімнати, будинки) , віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) , розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Таким чином, відмова відповідача про надання йому дозволу на приватизацію одноквартирного жилого будинку АДРЕСА_1 є безпідставною, тому його позов підлягає задоволенню. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-48/0/4-17 від 12.01.2017 року "Про судову практику в справах про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків" спір з органом місцевого самоврядування про зобов'язання надати дозвіл на приватизацію не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства. В зв'язку з цим ними поданий адміністративний позов в порядку адміністративного судочинства. На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 17, 105, 106 КАСУ, ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" вони просили зобов'язати Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради здійснити приватизацію одноквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 в місті Суми без ордеру, шляхом видачі свідоцтва про право власності на житло (вхідний № 16716 від 15.05.2017 року) (а. с. 40 - 44) .

Представниця відповідача за довіреністю Чувакова Ольга Олександрівна письмових пояснень та заперечення проти позову судові не надала.

В судове засідання, призначене на 16.08.2017 року на 15 годину 00 хвилин представниця відповідача за довіреністю Чувакова Ольга Олександрівна не з'явилася. Про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Отже, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність представниці відповідача, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ст. 128 КАС України. Дана обставина не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів (а. с. 53) .

16.08.2017 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, в яких на підставі ст. 128 КАС України просили суд не відкладати розгляд справи і справу вирішити на підставі наявних у ній доказів зв'язку з неприбуттям відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин. На підставі ст. ст. 12, 41, 122, 135 КАС України просили розглянути справу у їхню відсутність (а. с. 54 - 56) .

Оголосивши позовну заяву позивачів, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) ; 4) безсторонньо (неупереджено) ; 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) ; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) , дій чи бездіяльності.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень. Йдеться не лише про справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень фізичними чи юридичними особами за п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, а про всі адміністративні справи, в яких оскаржується рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень - справи з відносин публічної служби, частина виборчих спорів тощо. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Зазначена презумпція значно посилює позиції невладної особи (людини) , якій бракує правових знань, щоб самостійно довести перед судом слушність своїх тверджень. Потенційний обов'язок суб'єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності. Зазвичай суб'єкт владних повноважень повинен спростувати презумпцію своєї винуватості, адже вона дає можливість вважати встановленою неправомірність його рішень, дій чи бездіяльності. Позивач не зобов'язаний доводити ці обставини. Однак це аж ніяк не означає, що кожен адміністративний позов, навіть очевидно необґрунтований та безпідставний, зобов'язує суб'єкта владних повноважень забезпечувати своє представництво у кожному такому процесі. З презумпції винуватості суб'єкта владних повноважень не випливає його автоматичний програш у справі, якщо він ніяким чином не відреагував на позов або просто його не визнав. Презумпція винуватості не є абсолютною, як у судовому процесі прецедентної системи права, де відсутність заперечення позову та нез'явлення відповідача у судове засідання розцінюється судом як визнання позову і тягне за собою програш відповідача. Презумпція винуватості суб'єкта владних повноважень - відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів. Отож застосування принципу презумпції винуватості суб'єкта владних повноважень не обумовлює його автоматично програшного становища у справі. Невиконання обов'язку відповідача довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення. Однак презумпція винуватості позбавляє суд необхідності перевіряти повідомлені позивачем обставини, якщо вони не викликають обґрунтованого сумніву. В адміністративному судочинстві позивачем, як правило, є фізична чи юридична особа, а основна частина доказів у справі акумулюється у відповідача - суб'єкта владних повноважень, адже вирішуючи те чи те питання суб'єкт владних повноважень збирає цілу низку матеріалів. Отож особа перебуває у гіршому становищі щодо можливості збору і подання доказів порівняно із суб'єктом владних повноважень. До того ж, необізнаний у бюрократичному механізмі громадянин погано орієнтується у тому, які докази можуть підтвердити обставини, на які він посилається. Тому суб'єкт владних повноважень - відповідач у справі зобов'язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані - на користь відповідача чи навіть позивача. Суд не може ухвалювати свої рішення на основі припущень. Тому якщо особа стверджує про певну обставину, вона має довести це доказами. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів і не зобов'язаний проявляти будь-яку ініціативу. Це обумовлено тим, що особа повинна добросовісно ставитися до своєї справи і виконання своїх обов'язків. Якщо вона цього не робить, суд не має працювати замість цієї особи.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені норми нормативно-правових актів, якими врегульовані вказані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Отже: - оскільки представниця відповідача за довіреністю Чувакова Ольга Олександрівна, у порушення імперативних приписів ст. 71 КАС України, не подала суду всі наявні у неї документи та матеріали, які могли бути використані як докази у справі, і взагалі не подала будь-яких документів та матеріалів, відтак суд вважає, що вимоги позивачів є такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач, який заперечував проти задоволення адміністративного позову, не довів, не доказав правомірності оскаржуваної бездіяльності.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської ради про зобов'язання надати дозвіл на приватизацію квартири слід задовольнити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської ради про зобов'язання надати дозвіл на приватизацію квартири задовольнити.

Зобов'язати до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської ради здійснити приватизацію одноквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 без ордеру шляхом видачі свідоцтва про право власності на житло.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: І.Г. Бичков