Справа № 754/4047/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/397/17
Справа №754/4047/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю секретаря Шевчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивує наступним.

Позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року.

15.01.2013 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду визнано протиправними дії ГУПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у зв'язку зі збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців з 01.04.2012 року та зобов'язано ГУПФУ в м. Києві провести перерахунок песнії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення з 01.04.2012 року та здійснити відповідні виплати.

За повідомленням ГУПФУ в м. Києві від 29.03.2013 року на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду проведено відповідний перерахунок пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням. Доплата за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року в розмірі 6358,63 грн. була включена у додаткову відомість для проведення виплати. Однак, виплата суми недоплаченої пенсії своєчасно здійснена не була.

Отримавши в лютому 2017 року суму недоплаченої пенсії, визначеної постановою суду, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідач у своєму листі від 17.03.2017 року відмовив йому у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, посилаючись на те, що виплата недоплаченої пенсії за рішенням суду має разовий характер.

Вважаючи відмову відповідача нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати неправомірною, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги адміністративного позову за викладених обставин та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення сторони відповідача проти позову, відповідно до змісту яких відповідач через представника просить суд відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1, мотивуючи наступним.

ГУПФУ в м. Києві виконало в межах повноважень та отриманих бюджетних асигнувань всі зобов'язання, покладені судовим рішенням, а саме постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 року, та виплатило одноразово всю суму коштів після забезпечення фінансування. Для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відсутні правові підстави, оскільки донарахована сума коштів на виконання судового рішення була здійснена одноразовою виплатою, тобто має разовий характер, а компенсації підлягають такі грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зоюбов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в м. Києві та отриму пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2012 року ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії у звязку зі збільшенням розміру грошового забезпечення (а.с. 10-12).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 року вищезазначену постанову Деснянського районного суду м. Києва скасовано та ухвалено нову, відповдіно до якої зобов'язано ГУПФУ в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення з 01.04.2012 року та здійснити відповідні виплати (а.с. 13).

Листом ГУПФУ в м. Києві від 29.03.2013 року №7421/12/К-787 повідомлено ОСОБА_1 про те, що після надходження постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 року вказану постанову виконано в порядку, встановленому судовим рішенням. Сума до виплати за судовим рішенням за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року становить 6358,63 грн. (а.с. 14), що підтверджується копією розрахунка на доплату (виплату, утримання) пенсії від 20.03.2013 року (а.с. 15).

06.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, оскільки заборгованість по пенсії за вищевказаною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 року було виплачену позивачу лише у лютому 2017 року (а.с. 16).

Листом ГУПФУ в м. Києві від 17.03.2017 року №6181/03/К-609 позивачу було відмовлено у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з посиланням на те, що донарахована сума коштів на виконання судового рішення була здійснена одноразовою виплатою, тобто має разовий характер (а.с. 17).

Не погоджуючись із вказаним рішенням ГУПФУ в м. Києві, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року, нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонерами з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов'язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації згаданого Закону та затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 21.01.2001 р. № 159.

Згідно з вимогами ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Статтею 7 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ передбачено, що відмова власника або уповноваженого органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

У розумінні ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випаду її присудження за рішенням суду. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України при розгляді заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права судом касаційної інстанції у справах подібних правовідносин, що висвітлено у постанові ВСУ від 18.11.2014р. у справі № 21-518а14.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21.01.2001 р. № 159 (далі - Порядок) відтворюють положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 11.07.2017 року по справі №21-2003а16, висновок якої щодо застосування норм права, згідно з ч.1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Таикм чином, суд не погоджується з твердженнями відповідача, викладеними в запереченнях, та вважає, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджуються дослідженими письмовими доказами, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст.ст. 2, 11, 18, 71, 94, 99, 104, 160-163, 244-2, 254 КАС України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті коменсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, враховуючи її нарахування в березні 2013 року, а фактичне нарахування на особовий пенсійний рахунок для проведення виплати - 06 лютого 2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, - протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий