Справа № 809/503/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7051/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Большакової О.О.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі №809/503/17 за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

04.04.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської митниці ДФС, просив визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС М/п «Івано-Франківськ центральний» №206050001/2016/00789 від 25.11.2016; визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів призначення Івано-Франківської митниці ДФС М/п «Івано-Франківськ центральний» №206050001/2016/000694/1 від 25.11.2016.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська митниці ДФС подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що декларантом не було подано повний перелік первинних документів, зазначених в ч.2 ст.53 Митного кодексу України, а саме документів, які підтверджують сплату суми вказаної в рахунку-фактурі за даний товар. Вказує, що 24.11.2016 посадовою особою митниці направлено електронне повідомлення декларанту з вимогою про надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість, однак 25.11.2016 декларантом надано відповідь, де вказано, що надати експертний висновок про вартісні характеристики автомобіля декларант не може. При цьому, апелянт звертає увагу, що у декларації про походження товару від 18.11.2016 містяться розбіжності, а саме у п.22 зазначено ціну 7350 євро, а у п.46 вказано вже ціну 7600 євро. Також, зазначає, що пп.5, 4 ч.2 ст.53 МК України чітко визначають документи, що підтверджують сплату товару. Відтак, вважає, що в даному випадку МД не могла бути оформлена за основним методом, бо сума зазначена в рахунку-фактурі не була підтверджена. Вказує, що з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості ТЗ митним органом проводилась усна консультація з брокером ОСОБА_3, який виступав декларантом. Позивач у судовому засіданні підтвердив той факт, що з жодними листами та заявами до брокера про хід справи не звертався та не уточняв. Ціна транспортного засобу була скоригована і приведена у відповідність залежно від комплектації, технічного стану транспортного засобу, отже митна вартість визначена за резервним методом, про що і проводились консультації між органом доходів і зборів та декларантом. При цьому, апелянт зазначає, що позивач не скористався правом на випуск товару у вільний обіг під гарантії, а перекладу фактури та квитанції, якими підтверджено факт сплати, судом першої інстанції не вимагалось.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, позивач щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 17.11.2016 ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, придбано транспортний засіб - легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2013 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1.

24.11.2016 декларантом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, як уповноваженою особою ОСОБА_2, подано митну декларацію №206050001/2016/404591 для митного оформлення транспортного засобу - легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, бувший у використанні, тип двигуна - дизель, номер кузова - НОМЕР_1, робочий об'єм циліндрів двигуна 1 968 см. куб., тип кузова - універсал, потужність двигуна 130 КВт, рік виготовлення 2013, загальна кількість місць включаючи водія 5, призначений для перевезення пасажирів виключно по дорогах загального користування. У п.42 вказаної митної декларації визначено ціну товару в розмірі 7350 євро.

До вказаної декларації долучено: акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3; рахунок-фактура (інвойс) №86/6; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; декларація про походження товару; паспорт громадянина України.

За результатами перевірки митної декларації №206050001/2016/404591 та доданих до неї документів, Івано-Франківською митницею ДФС винесено картку відмови №206050001/2016/00789 та 25.11.2016 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №206050001/2016/000694/1, відповідно до п.30 якого скоригована вартісьть товару становила 11 316,00 євро (а.с.9).

Вважаючи рішення про коригування вартості та картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення незаконними, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 49 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (ч.1 та ч.2 ст.51 МК України).

Частиною 2 статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, в тому числі, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (п.4); за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (п.5).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 МК України).

Згідно з ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1)невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4)надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Аналізуючи зазначені норми Верховний Суд України у постанові від 30.06.2015 (справа 814/283/14) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З матеріалів справи встановлено, що митна вартість транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2013 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 визначалась митним брокером за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складалась з ціни придбання автомобіля.

На підтвердження митної вартості товарів декларантом подано рахунок-фактуру (інвойс) від 17.11.2016 №86/16, згідно з яким вартість транспортного засобу становить 7350 євро та на якому зроблено відмітку про отримання коштів готівкою («In bar erhalten»), яку скріплено підписом, печаткою продавця (а.с.13).

Як зазначено відповідачем в письмових запереченнях на позовну заяву, у зв'язку з відсутністю у документах, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованого транспортного засобу та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за вказаний автомобіль посадовою особою митниці 24.11.2016 направлено електронне повідомлення декларанту з вимогою про надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість.

25.11.2016 декларантом надано відповідь, якою повідомлено, що декларант не може надати експертний висновок про вартісні характеристики автомобіля, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, щодо автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 2013 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 (а.с.31).

Вказане стало підставою для відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №206050001/2016/00789 та рішення про коригування митної вартості товарів №206050001/2016/000694/1 в яких зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом, перший метод не застосований у зв'язку з відсутністю в документах, зазначених в ч.2 ст.53 Митного кодексу України всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари, 2-5 методи визначення митної вартості не застосовані у зв'язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів четвертого та п'ятого. Джерело інформації: каталог SchwakeListe 08/2016 ст.1372, з врахуванням коригувань на комплектацію автомобіля та технічний стан (а.с.9-10).

Так, статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно з ч.2 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Статтею 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що, виходячи з принципу послідовності, передбаченого ст.57 Митного кодексу, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен був провести консультації з Декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. При цьому застосування резервного методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п'яти.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача надано пояснення, відповідно до яких за наявності розбіжностей у п.20 «Валюта та загальна сума рахунку» та п.46 «Статистична вартість товару» митної декларації, не подання декларантом додаткових документів на підтвердження митної вартості ввезеного автомобіля, а також оскільки ідентичні товари на територію України не ввозились, митна вартість могла бути визначена лише за резервним методом.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що на підтвердження визначення вартості транспортного засобу за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) позивачем до матеріалів справи долучено договір купівлі-продажу від 17.11.2016 №86/16 (рахунок-фактуру (інвойс)), відповідно до якого вартість транспортного засобу - 7350 євро оплачена позивачем готівкою та отримана продавцем, що підтверджено відміткою про отримання коштів готівкою («In bar erhalten»), яку скріплено підписом, печаткою продавця. При цьому в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач зазначив, що жодних інших витрат, пов'язаних з купівлею та доставкою автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 2013 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 до митної території України, він не поніс. Дана обставина відповідачем не спростована.

На переконання колегії суддів, рахунок від 17.11.2016 №86/16 є тим належним документом, що передбачений п.5 ч.2 ст.53 МК України, та який підтверджує вартість транспортного засобу, що фактично за нього сплачена в сумі 7350 євро готівковими коштами та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Судом першої інстанції встановлено, та не спростовано в суді апеляційної інстанції, що відповідачем не здійснювалась процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості транспортного засобу відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України, як того вимагають положення частини 4 статті 57 вказаного Кодексу.

Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу відповідачем не спростовані.

Окрім того, доказів в підтвердження перевірки посадовою особою відповідача наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури у відповідності до вимог ст.64 МК УКраїни, ні суду першої ні апеляційної інстанції відповідачем не подано.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем обґрунтованість сумнівів в заявленій позивачем митній вартості, з врахуванням документів, поданих до митного оформлення транспортного засобу, не доведена та погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, в тому числі, не обґрунтовано підстави не застосування другого-п'ятого методів при визначення митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу, а також не обґрунтовано ціну, що визначена ним у розмірі 11 316,00 євро внаслідок проведеного коригування митної вартості транспортного засобу за резервним методом з посилання на каталог SCHWACKELISTE 08/2016, а тому картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №206050001/2016/00789 від 25.11.2016, рішення Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №206050001/2016/000694/1 від 25.11.2016 є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі №809/503/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
О. О. Большакова
Повний текст Ухвали складено 16.08.2017р.