Справа № 815/2523/16
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Київ К/800/24498/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Голяшкіна О.В. Калашнікової О.В.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року

у справі № 815/2523/16

за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Інституту післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового

транспорту

про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд із адміністративним позовом до Інституту післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю.

Скаржник касаційну скаргу обґрунтовує тим, що чисельність штатних працівників за 2015 рік в Інституті післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту склала 27 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 1 робоче місце для інваліда, проте такого місця не було створено. Таким чином, сума відрахувань за 1 нестворене відповідачем робоче місце становить 49370,37 грн.. Крім адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів відповідач повинен сплатити й пеню у розмірі 1007,10 грн.. Вказана заборгованість відповідачем у добровільному порядку не сплачена.

Інститут післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту подав до Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 лютого 2016 року Інститутом післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту надано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою № 10-ПІ. (а.с. 6)

Із вищевказаного звіту вбачається, що при середньооблікової чисельності штатних працівників у кількості 27 осіб, на підприємстві у 2015 році працювало 0 інвалідів. При цьому кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», складає 1 особу.

На підставі отриманого звіту відповідача Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів складено розрахунок заборгованості відповідача по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Згідно розрахунку, нараховані суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, яка склала 49370,37 грн. Крім того, за несплату відповідачем суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 49370,37 грн. в термін, передбачений Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, Інституту післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту нараховано пеню у розмірі 1007,10 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, Одеським міським центром зайнятості не було направлено до відповідача інваліда для працевлаштування на підприємстві. Крім того, позивачем не доведено факту безпосереднього звернення інваліда до Інституту післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту з метою працевлаштуватися на підприємстві.

Інституту післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту у 2015 році інформував державну службу зайнятості про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів та про вільні робочі місця та вакантні посади (двірників), на яких може використовуватися праця інвалідів, що підтверджується копіями звітів форми № 3-ПН заповнених у відповідності до порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 року.(а.с. 18)

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовували рішення тим, що відповідач своєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інваліда, і звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів. Тому у позивача немає підстав вважати, що відповідач допустив правопорушення у вигляді недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Переглядаючи судові рішення, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

За змістом статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ, для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або ж збором (обов'язковим платежем), і розцінює їх як захід впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі вчиненням правопорушення.

За правилами статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ, працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України від 23 лютого 2006 року № 3483-IV "Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість" зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон № 875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 16 квітня 2013 року № 21-81а13.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що Інститут післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту здійснило всі необхідні заходи для працевлаштування інваліда на підприємстві. Враховуючи, що в обов'язок підприємства не входить пошук інвалідів для працевлаштування, а це являється обов'язком інших органів, дії відповідача щодо відмови сплати адміністративно-господарських санкцій є правомірними та відповідають нормам діючого законодавства України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновку, викладеному в оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції, воно ґрунтується на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року у справі № 815/2523/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, встановлених статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді