Справа № 816/1227/17
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м.ПолтаваСправа № 816/1227/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

при секретарі - Кисличенко О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про визнання незаконною та скасування вимоги №Ф-2263-17 від 05 травня 2017 року.

В обгрунтування позовних вимог вказував на протиправність оскаржуваної вимоги, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, досяг 60 років, має страховий стаж більше ніж 15 років та отримує пенсію, а тому на нього поширюються положення частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи, що право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Разом з тим, це право не поширюється на пенсіонерів за вислугу років, у тому числі на тих, які досягли пенсійного віку для пенсій за віком.

Позивач в ході розгляду справи позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та являється платником єдиного податку (а.с. 27, 51-53).

05 травня 2017 року ГУ ДФС у Полтавській області, відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2263-17 в розмірі 4059,10 грн.

Позивач не погодився з вимогою ГУДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 05 травня 2017 року №Ф-2263-17, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваній вимозі, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Частиною першою статті 2 Закону №2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №2464-VI завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 зазначеного Закону платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування

Пунктом сьомим Розділу першого Закону України від 07 липня 2011 року №3609-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" були внесені зміни до Закону №2464-VI, за якими статтю четверту цього Закону доповнено частиною четвертою.

У відповідності до нової норми особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Із аналізу вищевказаної норми видно, що фізичні особи - підприємці, звільняються від сплати єдиного внеску лише за умови, що вони є пенсіонерами саме за віком, отримують відповідно до закону пенсію та такі (особи) не є учасниками добровільної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-12 (далі - Закон №1788-12), за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років та соціальні пенсії.

Отже законодавець розмежував чотири види пенсій, призначення яких здійснюється за наявності на те відповідних підстав.

Так, відповідно до статті 6 Закону №1788-12, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Згідно статті 7 Закону №1788-12 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 12 Закону №1788-12 встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Разом з цим, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького в рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі по тексту - Закон України №2262-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України №2262-XII, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно статті 2 Закону України №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

В свою чергу, порядок звернення за призначенням пенсії визначено положеннями статей 80, 81, 82 Закону №1788-12, відповідно до яких заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Із аналізу процитованих норм видно, що законодавець розмежував види пенсій, порядок та підстави призначення пенсій як за вислугу років так і за віком, при цьому, право вибору таких надано особі та реалізується шляхом подачі відповідної заяви про призначення конкретної пенсії із доданням необхідних документів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність по спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку НОМЕР_1 від 01 січня 2012 року та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, ОСОБА_1 призначено та отримує останній пенсія саме за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 (а.с. 18), довідкою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 03 серпня 2017 року №2369 (49), та не заперечується і самим позивачем.

Разом з тим, даний вид пенсії, з урахуванням процитованих вище норм пенсійного законодавства не звільняє особу від сплати єдиного внеску при здійснені нею підприємницької діяльності.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року у справі №21-59а14.

Так, у вказаному рішенні зазначено, що "колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України на підставі аналізу зазначених норм права дійшла висновку, що ФОП, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262 XII і які обрали спрощену систему оподаткування не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2262XII. Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком".

Щодо тверджень позивача, що він є фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, досяг 60 років, має страховий стаж більше ніж 15 років та отримує пенсію, а тому на нього поширюються положення частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" незалежно від виду призначеної пенсії, суд зазначає наступне.

Аналізуючи приписи частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI, суд виходить з її буквального змісту, оскільки наведене регулювання не має очевидної алогічності, суперечності, двозначності.

Таким чином, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі, а саме: пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, в тому числі, на тих які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо

Аналогічні правові висновки зазначені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2015 року по справі №К/800/20026/14 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/42590858), від 28 лютого 2017 року по справі №К/800/ 41015/15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/65098794).

За таких обставин, беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази щодо призначення позивачу пенсії за віком, навпаки наявні документи що підтверджують призначення останньому пенсії за вислугу років, суд доходить висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати єдиного внеску.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не обмежений у праві перейти на інший вид пенсії, у встановленому чинним законодавством порядку та отримувати відповідні пільги зі сплати єдиного внеску.

Згідно частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Недоїмкою, у розумінні пункту 6 частини першої Закону №2464-VI, є - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом , обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що оскаржувана вимога прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і за наявності на це підстав, відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2017 року.

Суддя С.О. Удовіченко