Справа № 755/4237/17
Суддя: Яровенко Н. О.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Грінкевич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною відмови та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною відмови Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації у виплаті компенсації за надання соціальних послуг, стягнення грошової компенсації у розмірі 4 526,40 грн., моральної шкоди та судових витрат посилаючись на те, що починаючи з 28.08.2006 року він постійно надає соціальні послуги інваліду 1-ї групи ОСОБА_2, як особі, нездатній до самообслуговування, та у зв'язку з цим до 01.02.2014 року отримував з бюджету компенсацію за надання таких соціальних послуг. Підставою для призначення у 2006 році компенсаційних виплат стало те, що він як непрацююча особа здійснював постійний догляд за ОСОБА_2 яка відповідно до висновку Лікарсько-консультативної комісії потребувала постійного стороннього догляду. У 2008 році він повторно подавав до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації заяву та документи, необхідні для продовження виплати компенсації за надані соціальні послуги. 07 лютого 2008 Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації прийнято розпорядження № 605162, відповідно до якого йому на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558 «Про порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» призначено компенсацію в наступних розмірах: з 06.02.2008 по 31.03.2008 - у розмірі 70,50 грн., з 01.04.2008 по 30.06.2008 - у розмірі 72,15 грн., з 01.07.2008 по 30.09.2008 - у розмірі 72,30 грн., а з 01.10.2008 і довічно - у розмірі 74,70 грн. Однак, у 2014 році Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, за результатами перевірки цільового використання компенсації прийнято рішення від 23.01.2014 року про припинення виплати допомоги по о/р 605162 до з'ясування обставин. Позивач зазначає, що підставою для такого припинення виплати стало те, що Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації отримало від ПФУ в Дніпровському районі м. Києва інформацію про те, що він з 13.02.2007 року зареєстрований як фізична особа-суб'єкт підприємницької діяльності, а отже не має право отримувати компенсаційні виплати за надання соціальних послуг особі, яка не здатна до самообслуговування. В подальшому Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подано до суду позов про стягнення надмірно нарахованих бюджетних коштів згідно Порядку № 558 в сумі 8095 грн. 53 коп. за період з 14.02.2007 року по 31.01.2014 року. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2015 року по справі № 755/4953/15-а, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року, Управлінню праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Позивач вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції підтвердили, що не дивлячись на факт його реєстрації як фізичної особи-підприємця в період надання соціальних послуг, він мав право отримувати від держави компенсаційні виплати, а тому вимоги Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення з нього надміру сплачених коштів є незаконними та безпідставними, у зв'язку із чим незаконним також було призупинення Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з 01.02.2014 року виплати компенсаційних виплат, призначених довічно згідно розпорядження № 605162 від 07.02.2008 року. У зв'язку з цим він декілька разів протягом 2016 року звертався до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням відновити починаючи з 01.02.2014 року виплату компенсації призначеної розпорядження № 605162 від 07.02.2008 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 558. Проте відповідей на свої звернення він не отримував. Лише наприкінці січня 2017 року було отримано лист за № 37/13-1081 від 18.01.2017 року, зі змісту якого слідувало, що Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відмовляється у поновленні виплати компенсаційних виплат за надання соціальних послуг особі, що не здатна до самообслуговування, за період з 01.02.2014 року по 31.12.2015 року. Вказану відмовою відповідача позивач вважає незаконною.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. В останнє судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, представника 3-ої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи,

Відповідно до заяв від 28.08.2006 року та 06.02.2008 року ОСОБА_1 звертався до Управління соціального захисту населення Дніпровської РДА в м. Києві із заявами про призначення йому компенсації як фізичний особі, яка надає соціальні послуги (а.с. 13, 14).

07 лютого 2008 Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації прийнято розпорядження № 605162, відповідно до якого йому на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558 «Про порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» призначено компенсацію в наступних розмірах: з 06.02.2008 по 31.03.2008 - у розмірі 70,50 грн., з 01.04.2008 по 30.06.2008 - у розмірі 72,15 грн., з 01.07.2008 по 30.09.2008 - у розмірі 72,30 грн., а з 01.10.2008 і довічно - у розмірі 74,70 грн. (а.с. 12).

Відповідно до розпорядження Начальника Дніпровського районного управління соціального захисту населення м. Києва від 23.01.2014 року ОСОБА_1 було припинено здійснення виплат допомоги по о/р № 605162 до з'ясування обставин (а.с. 16).

27 листопада 2014 року рішенням Дніпровського районного управління соціального захисту населення м. Києва ОСОБА_1 було припинено виплату компенсаційної допомоги, як особі яка надає соціальні послуги у зв'язку із відкриттям підприємницької діяльності (а.с. 17).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 8 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначає позивач та вбачається із матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у виплаті компенсаційної допомоги, як особі яка надає соціальні послуги, стала інформація про здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2015 року винесеною по адміністративній справі № 755/4953/15-а за позовом Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської РДА в м. Києві до ОСОБА_1, третя особа: Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення надмірно нарахованих бюджетних коштів, у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 18-20).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської РДА в м. Києві було залишено без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2015 року залишено без змін (а.с. 21-22).

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виносячи постанову про відмову у задоволенні вимог у вищевказаній справі суд виходив із того, що на момент повторної подачі заяви у 2008 році ОСОБА_1 вже був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та повідомив про вказаний факт Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської РДА в м. Києві після чого управлінням було прийнято позитивне рішення про продовження виплати на користь ОСОБА_1 про що винесено розпорядження № 605162 від 07.02.2008 року, а будь-яких обмежень стосовно виплати компенсації на користь осіб, що займаються підприємницькою діяльністю Порядок № 558, в редакції чинній на час призначення компенсації у 2006 та 2008 роках, не встановлював.

12 січня 2017 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської РДА в м. Києві із заявою в якій просив повідомити про причини не відновлення виплат компенсації, обставини необхідні для відновлення такої виплати та орієнтований час відновлення таких виплат (а.с. 24).

Листом від 18.01.2017 року Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської РДА в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про те, що постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2015 року виконана в повному обсязі, а законні підстави для поновлення виплати допомоги за період з 01.02.2014 року по 31.12.2015 року відсутні (а.с. 25-25 зв.).

Враховуючи, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2015 року було встановлено відсутність будь-яких обмежень стосовно виплати компенсації на користь осіб, які займаються підприємницькою діяльністю на час призначення таких виплат позивачу, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно було відмолено позивачу у проведенні виплат компенсації за надання соціальних послуг за період з 01.02.2014 року по 31.12.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов'язку здійснюється органами державної влади відповідно до їхніх повноважень.

Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь не отримані ним виплати у розмірі 4 526,40 грн.

Відповідно до положень викладених у Законі України про Державний бюджет на 2014 та 2015 роки прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність складає: у період з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року - у розмірі 949,00 грн., у період з 01.01.2015 року по 01.09.2015 року - у розмірі 949,00 грн., у період з 01.09.2015 року по 01.01.2016 року - у розмірі 1074,00 грн.

У період з 01.02.2014 року по 01.09.2015 року позивач мав отримувати грошові кошти у розмірі 142,35 грн., а всього за період - 2704,65 грн. (142,35 грн. * 19 місяців).

У період з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року позивач мав отримувати грошові кошти у розмірі 161,10 грн., а всього 644,40 грн. (161,10 грн. * 4 місяці).

Загалом сума недоотриманої позивачем компенсації за період з 01.02.2014 року по 31.12.2015 року становить 3349,05 грн.

Відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги від 29 квітня 2004 р. N 558, якщо суми компенсації не одержані з вини органу, який їх призначає та виплачує, вони виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата за минулий час

здійснюється виходячи з прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 травня становить 1312 грн.

Враховуючи вищевикладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 4 526,40 грн. (196,80 грн. (15 % від 1 312 грн.) * 23 міс.).

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. посилаючись на те, що починаючи з 2014 року відповідач безпідставно звинувачував його у незаконному отриманні компенсаційних виплат, в обмані, приховуванні інформації. Декілька разів йому телефонували додому невідомі особи та вимагали повернення коштів, погрожували зверненням до суду.

Весь цей час він намагався довести свою правоту, постійно приходив на прийоми до посадових осіб відповідача та пояснював, що жодних вимог законодавства він не порушив, однак його продовжували звинувачувати у незаконних діях та обмані, що принижувало його гідність.

Після того, як відповідачем було подано відносно нього позов до суду про стягнення коштів, про такий спір дізналися його знайомі та сусіди, з якими також після цього погіршилися відносини.

Не дивлячись на призупинення відповідачем виплати на його користь компенсації, він продовжував здійснювати догляд за ОСОБА_2, яка потребувала сторонньої допомоги, але від держави її не отримувала, а родичів, які б піклувалися про неї вона не мала.

Зокрема майже 2 роки він за свої кошти купував їй продукти харчування, предмети першої необхідності, а також піклувався про неї, не отримуючи від держави одної компенсації. Його доходи також є мізерними, адже він живе лише за рахунок пенсії.

Вказана ситуація викликала і продовжує викликати у постійні душевні хвилювання, він почав страждати безсонням, що в свою чергу спричиняє підвищення тиску, головний біль, головокружіння та погане самопочуття.

Як роз'яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте позивачем не доведено обставин того, що саме внаслідок дій відповідача він зазнав погіршення стану здоров'я, як і не обґрунтовано розмір моральної шкоди, у зв'язку з чим вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 5, 18, 69, 71, 72, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною відмови та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації у виплаті ОСОБА_1 компенсації за надання соціальних послуг за період з 01.02.2014 року по 31.12.2015 року.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на корить ОСОБА_1 заборгованість з виплати компенсації за надання соціальних послуг за період з 01.02.2014 року по 31.12.2015 року у розмірі 4 526 (чотири тисячі п'ятсот двадцять шість) грн. 40 коп.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на корить ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 40 коп.

В решті вимог відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя