Справа № 462/3097/17
Суддя: Румілова Н. М.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/3097/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Румілова Н.М., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про поновлення виплати пенсії за віком визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.07.2017року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що вона громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1, по досягненню пенсійного віку та наявності 37 років страхового стажу 31.10.1995 року їй була призначена пенсія за віком, яка їй виплачувалась до виїзду за кордон . 31.10.1995 року позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульській облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль . З 1996 року вона пенсію не отримує. 6 червня 2017 р. вона звернулась до відповідача з заявою про поновлення пенсії . 3 травня 2017 року нею було отримано відмову відповідача за №539/03-20 від 25.04.2017 року. Вважає дії відповідача щодо відмови в поновленні виплати пенсії є неправомірними. Просить зобов'язати відповідача провести поновлення їй пенсії за віком з 7.10. 2009 року - шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Суд, проаналізувавши зібрані в справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, ІПН НОМЕР_1, має 37 років страхового стажу. Зазначене підтверджується копією паспорта, копією картки платника податків, копією трудової книжки та не заперечувалось відповідачем.

25 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії.

Відповідач листом №539/03-20 від 25.04.2017 року відмовив позивачці, пославшись при цьому на те, що вона виїхала на постійне місце проживання за кордон, а міжнародного договору, яким би було передбачено виплату такої пенсії між Україною і Ізраїлем не укладено .

Відповідачем не заперечується, що позивач має право на пенсію за віком, має страховий стаж.

Відмову відповідача у виплаті пенсії на підставі її виїзду за кордон та відсутність міжнародного договору суд не приймає до уваги.

Постанавлюючи зазначене судове рішення суд також керується вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувує ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

На підставі наведеного слід зробити висновок, що з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права ОСОБА_1на виплату їй пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону № 1058-ІV. Отже, з цього часу управління мало відновити виплату пенсії їй, яка виїхала на постійне місце проживання за кордон. Оскільки законом не передбачена індексація та компенсація втрати частини доходів з підстав, визначених позивачем зазначених у позові, та на яких наполягав позивач - суд відмовляє у застосуванні такого.

Оскільки управлінням не було поновлено позивачу виплату пенсії з дати набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, то відповідно даний спір має вирішуватися з урахуванням статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

До суду позивач звернулась лише 13.07. 2017 року, тобто позовні вимоги за період по 13.01.2017 року заявлені нею після спливу шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду нею зазначено не було.

Відповідно до частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Таким чином, оскільки позовна заява подана до суду після спливу шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, та без викладу обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд вимоги, заявлені поза межами строку давності залишає без розгляду, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ПозовОСОБА_1 до Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про поновлення виплати пенсії за віком визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова щодо відмови у виплаті пенсії за віком.

Зобов'язати Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком починаючи з 14 січня 2017 року.

Адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій та зобов'язання Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 07 жовтня 2009 року по 13 січня 2017 року - залишити без розгляду.

Постанова може бути оскаржена в Львівський апеляційний адміністративний суд через Залізничний районний суд міста Львова шляхом подання скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови . У разі проголошення у тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя /підпис/ Н.М.Румілова

Копія вірна.

Суддя: Н.М.Румілова