Справа № 674/365/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 674/365/17

Головуючий у 1-й інстанції: Шклярук В.М.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

17 серпня 2017 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області на постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчиняти певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчиняти певні дії

Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21 липня 2017 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, зобов'язано відповідача встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, а клопотань від сторін про розгляд справи за їх участю не надходило, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії А № НОМЕР_1 та вкладкою до нього за НОМЕР_2 виданим 23 квітня 2007 року Хмельницькою обласною державною адміністрацією.

Відповідно до довідки Сер. МСЕ - серії ХМ №120081 від 12.04.2007 року позивач є інвалідом другої групи безстроково, причина інвалідності - захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Причинний зв'язок хвороби позивача з наслідками роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується також експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 01 від 01 лютого 2007 року по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС.

У березні 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення, посилаючись на те, що відповідно до п.9 ст.7 Закону України "Про статут ветеранів війни, гарантії їх соціальний захист" до інвалідів війни належать особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони та які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією Чорнобильської катастрофи, додавши до неї копії посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) з відповідною вкладкою, довідки МСЕК та довідки департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Однак, своїм листом №206/01-18/2017 від 20.03.2017 року відповідач відмовив позивачу у наданні статусу інваліда війни, посилаючись на ту обставину, що позивачем не надано підтвердження залучення позивача до формувань цивільної оборони.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності вчинених дій та прийнятих рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) встановлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частиною 2 ст. 4 Закону № 3551-ХІІ вказано, що до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону № 3551-ХІІ вказано, що до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12.05.1994 року (далі - Положення № 302), посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни - інвалід".

Абзацом 2 пункту 7 Положення встановлено, що "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина (пункт 3 Положення № 302).

Згідно із пунктом 10 Положення №302, "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

З наведеного вище слідує, що статус інваліда війни встановлюється органами праці та соціального захисту населення на підставі довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки про встановлення інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, відповідно до існуючих під час аварії на Чорнобильській АЕС правил з діловодства, а саме, Інструкції Держархіву при Раді Міністрів СРСР, розпорядчі документи з питань Цивільної оборони підприємств, установ та організацій не відносились до їх основної діяльності, тому термін їх зберігання складав 3-5 років, після чого вони повинні були знищуватись.

Отже, необхідні документи, які підтверджували участь формувань Цивільної оборони окремих підприємств, установ, організацій або знищені або відсутні.

Згідно листа Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 27.04.2017 року вих. №01.1-14/736, в архіві Департаменту під грифом "обмеження доступу", наявні Розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області з питань ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видані починаючи з 26.04.1986 року. Зазначені розпорядчі документи начальника Цивільної оборони Київської області містять прямі вказівки щодо організації заходів Цивільної оборони, завдання з цього приводу всім службам Цивільної оборони Київської області, а також обласним організаціям та установам. При цьому вони не містять відомостей щодо залучення до цих робіт конкретних підприємств та окремих громадян.

Відповідно до вимог чинних, на момент аварії на Чорнобильській АЕС, нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, а саме: Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року; Наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) за № 92 від 29.06.1976 року, Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі, чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Аналогічні вимоги зазначені в Законі України "Про Цивільну оборону України" від 03.02.1993 № 2974-XII та Положенні про Цивільну оборону України, затверджене постановою Кабінету Кабінету України від 10.05.1994 № 299.

На теперішній час Цивільна оборона регулюється Кодексом цивільного захисту.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Таким чином Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

З матеріалів справи встановлено, що в період з 11.06.1986 року по 26.06.1986 року позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме здійснював роботи щодо пилопригнічення на автодорозі Чернобиль - Прип'ять, що підтверджується наказом Хмельницького обласного управління автомобільного транспорту Камянець Подільського виробничого обєднання грузового автотранспорту №232 від 11.06.1986 року та довідкою шляхово-будівельного управління №41 тресту "Київшляхбуд-1" Міністерства будівництва т аексплуатації автомобільних шляхів УРСР №201 від 25.03.1991 року.

Так, з 2007 року ОСОБА_2 встановлено ІІ група інвалідності, в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, про що свідчить довідка медичної соціальної експертної комісії. На даний час позивач є особою що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується відповідним посвідченням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, інвалідність якого пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, має отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.04.2017 року у справі № К/800/11747/17.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.