Справа № 332/1638/17
Суддя: Марченко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1638/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017 року м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі - Козьменко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій. -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністравтиним позовом до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя про визнання дій протиправними щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності ст. 26, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 12 травня 2017 року, відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки), та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. Крім того, в позові просить стягнути з Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 гривень В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що з 15.02.2011 року перебуває на обліку в Центральному об'єднаному Управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя та отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2. Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати. З 22 серпня 2014 року вона набула право на призначення пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. 12.05.2017 позивач звернулась до відповідача із заявою за призначенням їй пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню із заявою про перерахунок пенсії. Однак, листом № 90/Ш-9 від 29.05.2017 року Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя було відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах позивачу. З даним рішенням позивач не згодна, вважає його незаконним.

В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити з підстав вказаних в ньому.

Представник відповідача з позовом не погодився надав суду заперечення в яких просить в задоволенні адміністративного позову відмовити оскільки дії Управління Пенсійного фонду України відповідають чинному законодавству України. Пенсія позивачу призначена із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.02.2011 року перебуває на обліку в Центральному об'єднаному Управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя та отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2. Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати. З 22 серпня 2014 року вона набула право на призначення пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

12.05.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою за призначенням їй пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню із заявою про перерахунок пенсії. Однак, листом № 90/Ш-9 від 29.05.2017 року Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя було відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах позивачу та повідомив, що при розрахунку пенсії ОСОБА_1 за віком застосовується показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2010 рік.

Переведення з одного виду пенсії на інший виконується в порядку, передбаченому частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням змін, внесених Законом України "Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VІ переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз приписів статті 45 Закону №1058-ІV свідчить про те, що тільки за бажанням пенсіонера при переведенні з одного виду пенсії на інший (в даному випадку за віком) пенсійний орган може враховувати заробітну плату за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

На підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся вперше. Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Судом встановлено, що до призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач отримував пенсію за другим законом - Законом України «Про пенсійне забезпечення», в зв'язку з чим призначення йому пенсії за віком не є переходом на інший вид пенсії у розумінні ст. 45 ч.3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, після призначення позивачеві пенсії за віком вона продовжувала працювати, сплачувала у встановленому законодавством порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

За наведених вище підстав суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком є протиправними.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 1500 гривень, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Частиною 3 ст.90 КАС України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Тобто, Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191- VI. Відповідно до ст.2 вказаного Закону, у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. позивач надав суду договір про надання юридичних послуг № 624 від 15.06.2017р. (а.с.18), копію квитанції на суму 1500 гривень(а.с.19), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.20), які самі по собі не можуть бути належними, допустимими доказами у цій справі на підтвердження надання ОСОБА_2 ОСОБА_1 правової допомоги, оскільки в матеріалах справи відсутні, довідка про взяття на облік платника податків на ім'я ОСОБА_3, акт про виконанні роботи, а також належно оформлена квитанція чи виписка із податкової звітності ОСОБА_2 за 16.06.2017 року. Крім того, адміністративний позов було підписано та направлено до суду безпосередньо позивачем, а не його представником.

Оскільки відсутні правові підстави для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні в цій частині вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при звернені до суду було сплачено судовий збір 640,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-12, 158-160 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності ст. 26, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 2016 роки.

Зобов'язати Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України у м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 12 травня 2017 року, відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки), та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути з Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у м. Запоріжжя за рахунок його бюджетних асигнуваньна користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст постанови буде виготовлено протягом п'яти днів.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, що були відсутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Марченко