Справа № 804/3808/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2017 р. Справа № 804/3808/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський трубний завод" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач неправильно визначив суму грошового зобов'язання та прийняв податкові повідомлення-рішення, які суперечать законодавству України, та які виходять за межі повноважень контролюючого органу, встановлених діючим законодавством України. З огляду на викладене, позивач вважає зазначені податкові повідомлення-рішення винесеними протиправно, законодавчо необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2017 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Представник позивача у судове засіданні з'явився, адміністративний позов підтримав, проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Представник відповідача у судове засіданні не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Правом надання письмових заперечень проти позову не скористався.
Згідно з частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд розглядає справу в письмовому провадженні.
Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить наступний висновок.
Крім того, судом встановлено, що у період з 20.03.2017 по 03.05.2017 посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.
За результатами перевірки складено акт від 12.05.2017 №4867/04-36-14-02/36053445 (далі - Акт), яким встановлено порушення ТОВ «Дніпровський трубний завод» норм законодавства України, а саме: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) встановлено заниження суми податку на прибуток у загальній сумі 201 744 грн. у т.ч. за 2015 рік - 201 744 грн.; абз. 2 п. 188.1 ст. 188, п. 192.1 ст. 192, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (із змінами і доповненнями) в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість у загальній сумі 396 490 грн., в т.ч. в листопаді 2015 року - 262 343 грн., в грудні 2015 року - 134 147 грн.; абз. 1 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне подання податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року; п.п. 168.1.1, п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме податковим агентом - ТОВ «Дніпровський трубний завод» утримано та перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб з сум орендної плати не у повному обсязі, що призвело до заниження податку з доходу фізичних осіб в сумі 577, 80 грн.; п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.2.10 п.164.2 ст. 164, п.п.168.4.5 (б) п.168.4 ст. 168, п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в частині не нарахування, не утримання та не перерахування до бюджету військового збору у 1 кв. 2016 року в сумі 57, 78 грн. з сум орендної плати, яка була нарахована не у повному обсязі; пп. «б» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України та Порядку №4, а саме подання податкового розрахунку ф. №1 ДФ за 1 кв. 2016 року з недостовірними відомостями про доходи, які були нараховані (сплачені) на користь платника податків.
Не погодившись з висновками вказаними в Акті перевірки, позивачем подано до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області заперечення на Акт перевірки.
За результатами розгляду заперечення, ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення про викладення висновків акта перевірки в наступній редакції: «перевіркою встановлені порушення: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) встановлено заниження суми податку на прибуток у загальній сумі 201 744 грн. у т.ч. за 2015 рік - 201 744 грн.; абз. 2 п. 188.1 ст. 188, п. 192.1 ст. 192, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (із змінами і доповненнями) в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість у загальній сумі 248 002 грн., в т.ч. в листопаді 2015 року на суму 113 855 грн. та грудні 2015 року - 134 147 грн.; абз. 1 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне подання податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року; п.п. 168.1.1, п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме податковим агентом - ТОВ «Дніпровський трубний завод» утримано та перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб з сум орендної плати не у повному обсязі, що призвело до заниження податку з доходу фізичних осіб в сумі 577, 80 грн.; п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.2.10 п.164.2 ст. 164, п.п.168.4.5 (б) п.168.4 ст. 168, п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в частині не нарахування, не утримання та не перерахування до бюджету військового збору у 1 кв. 2016 року в сумі 57, 78 грн. з сум орендної плати, яка була нарахована не у повному обсязі; пп. «б» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України та Порядку №4, а саме подання податкового розрахунку ф. №1 ДФ за 1 кв. 2016 року з недостовірними відомостями про доходи, які були нараховані (сплачені) на користь платника податків».
Враховуючи виявлені порушення, ГУ ДФС у Дніпропетровській області на підставі акта перевірки від 12.05.2017 №4867/04-36-14-02/36053445 винесено податкові повідомлення-рішення:
Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
В силу пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України закріплено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-ХІV, із змінами та доповненнями, встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за № 168/704 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до пунктів 2.15, п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Системний аналіз вказаних норм свідчить, що для цілей визначення об'єкта оподаткування господарські операції мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають їх реальність та є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як вже зазначалось, Актом перевірки встановлено порушення ТОВ «Дніпровський трубний завод» п.п. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 в результаті чого занижено суму податку на прибуток у загальній сумі 201 744 грн., у т.ч. за 2015 рік - 201 744 грн.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Дніпровський трубний завод» та ЗАТ «Корпорація Сталь» було укладено договір переробки давальницької сировини №25122571 від 25.12.2008 та договір постачання №271171 від 11.03.2010.
Кредиторська заборгованість ТОВ «Дніпровський трубний завод» перед ЗАТ «Корпорація Сталь» в розмірі 1 053 000 грн. виникла на підставі договору переробки давальницької сировини №25122571 від 25.12.2008, укладеного між ТОВ «Дніпровський трубний завод» (постачальник) та ЗАТ «Корпорація Сталь» (замовник).
Кредиторська заборгованість ТОВ «Дніпровський трубний завод» перед ЗАТ «Корпорація Сталь» в розмірі 67 800 грн. виникла на підставі договору постачання №271171 від 11.03.2010, укладеного між ТОВ «Дніпровський трубний завод» (покупець) та ЗАТ «Корпорація Сталь» (постачальник).
З тексту Акта вбачається, що в ході перевірки, на запит від 10.04.2017 №2 щодо включення кредиторської заборгованості до складу доходів у перевіряємому періоді, підприємством було надано відповідь, відповідно до якої, включення до складу доходів кредиторської заборгованості не здійснено у зв'язку з тим, що відповідно до п. 10.1 договору, вони діють до повного виконання Постачальником та Замовником своїх зобов'язань по договору.
Суд зазначає, що вказані твердження відповідача судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.
Період включення кредиторської заборгованості до складу доходу платника податку це той звітний період, у якому минув строк позовної давності (п. 292.6 ПКУ). Хоча загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦКУ). За домовленістю сторін термін позовної давності може бути збільшено (ст. 259 ЦКУ).
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦКУ - за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до статей 261 та 530 ЦКУ, позовну давність належить відлічувати від зазначеного терміну оплати товару, вказаного у договорі.
Так, між ТОВ «Дніпровський трубний завод» та ЗАТ «Корпорація Сталь» до договору переробки давальницької сировини №25122571 від 25.12.2008 та до договору постачання №271171 від 11.03.2010, 18.03.2010 були підписані додаткові угоди, відповідно до яких, збільшена позовна давність до десяти років. В зв'язку з тим, що строк позовної давності по договорам з ЗАТ «Корпорація Сталь» ще не закінчився, то і період включення до складу доходу платником податку не настав. Вказане дало підставу не вважати заборгованість по зазначеним договорам безнадійною.
У відповідності до п.п. 14.1.11. п.14.1 ст.14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема: заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Відповідно до п. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки.
З аналізу наведених норм цивільного законодавства випливає, що відлік строку позовної давності починається з моменту виникнення у кредитора права пред'явлення боржнику вимоги про виконання зобов'язання - сплату боргу.
Згідно з абз. 5 пп. 14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, - це безповоротна фінансова допомога.
Відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
За правилами ведення бухгалтерського обліку, а саме: Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 та Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, вартість списаної безнадійної кредиторської заборгованості платника податку на прибуток включається до складу інших доходів, дата відображення доходів - звітний податковий період, на який припадає закінчення терміну позовної давності кредиторської заборгованості.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 44.2 статті 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Порядок розрахунку об'єкта оподаткування з податку на прибуток викладено в статті 134 ПК України, згідно якої оподатковується прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПКУ (підприємства, у яких річний дохід від будь-якої діяльності за останній річний звітний період не перевищує двадцяти мільйонів гривень мають право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату).
Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку не дано визначення безнадійної або простроченої кредиторської заборгованості.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон № 996) зобов'язання - заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.
Пунктом 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за №860/4153, визначено, що доходом визнається сума зобов'язання, яке не підлягає погашенню.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов'язання та її розкриття у фінансовій звітності викладені у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку №11 «Зобов'язання», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306 (далі - П(С)БО №11).
Відповідно до вимог п.5 П(С)БО №11, якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
З метою ведення бухгалтерського обліку зобов'язання поділяються на: довгострокові та поточні (п.6 П(С)БО №11).
Поточні зобов'язання включають в тому числі поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов'язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці та інші (п.11 П(С)БО №11).
Підстави припинення зобов'язання визначені главою 50 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV.
Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).
Зокрема, згідно статті 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Твердження відповідача стосовно того, що ЗАТ «Корпорація Сталь» ліквідовано спростовується наданою позивачем копією постанови Вищого господарського суду від 30.06.2015 справа №Б29/186-09, якою постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.04.2015 та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2015 у справі №Б29/186-09 скасовано, а справу №Б29/186-09 передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.
З огляду на викладене, суд зазначає, що сума витрат по отриманій від ЗАТ «Корпорація Сталь» продукції станом на час здійснення перевірки не набула ознак та статусу безповоротної фінансової допомоги, а тому визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за господарськими операціями з ЗАТ «Корпорація Сталь» є передчасним. Тому, суму заборгованості правомірно не було включено до складу валового доходу.
Щодо завищення суми податкового кредиту в декларації з ПДВ в грудні 2015 року в сумі 11 300 грн.
Зазначена кредиторська заборгованість виникла на підставі договору постачання №271171 від 11.03.2010, укладеного між ТОВ «Дніпровський трубний завод» та ЗАТ «Корпорація Сталь».
Відповідач зафіксував вказане порушення з підстав визнання цієї суми безнадійною заборгованістю, у зв'язку з ліквідацією ЗАТ «Корпорація Сталь».
Проте, як вже зазначалось судом, сума витрат по отриманій від ЗАТ «Корпорація Сталь» продукції станом на час здійснення перевірки не набула ознак та статусу безповоротної фінансової допомоги, а тому визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість підприємств за господарськими операціями з ЗАТ «Корпорація Сталь» є передчасним. Тому, суму заборгованості правомірно не було включено до складу валового доходу.
Стосовно заниження задекларованих показників у рядку 1.1. декларації з податку на додану вартість в листопаді 2015 року на суму 113 855 грн. та в грудні 2015 року на суму 122 847 грн. суд зазначає наступне.
В акті перевірки №4867/04-36-14-02/36053445 від 12.05.2017, відповідачем зазначено, що вартість реалізованих товарів (робіт, послуг) нижче їх собівартості, що є порушенням абз. 2 п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України.
Зазначений висновок зроблений у зв'язку з тим, що відповідачем неправильно здійснено розрахунок різниці між доходом, отриманим від реалізації вироблених товарів та собівартістю самостійно виготовлених товарів.
Відповідач у своєму рішенні «Про результати розгляду заперечень» врахував надані позивачем заперечення та здійснив уточнюючий розрахунок за правильною формулою, проте вставлені неправильні значення.
Різниця між правильним розрахунком та неправильним розрахунком полягає в різному визначенні та підрахунку позивачем та відповідачем такого показника як «виробнича собівартість».
Відповідач при визначенні показника «виробнича собівартість» порушив Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «витрати», затверджене Наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 №318, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.200 за №27/4248, зокрема відповідач не врахував положення п. 12, відповідно до якого прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, та не врахував положення п. 16, відповідно до якого постійні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об'єкт витрат з використанням бази розподілу при нормальній потужності.
Нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до складу собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) у періоді їх виникнення. Загальна сума розподілених та нерозподілених постійних загальновиробничих витрат не може перевищувати їх фактичну величину.
Перелік і склад змінних і постійних загальновиробничих витрат установлюється підприємством.
Розрахунок розподілу загальновиробничих витрат за листопад-грудень 2015 року позивачем виконано у відповідності до положень діючого законодавства, зокрема Додатку 1 до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «витрати», затверджене Наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 №318, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248.
Підставою для заповнення зазначеного розрахунку розподілу загальновиробничих витрат за листопад-грудень 2015 року за формою Додатку 1 є оборотно-сальдові відомості позивача по рахунку 91 «Загальновиробничі витрати» окремо за листопад та за грудень 2015 року.
У вказаних оборотно-сальдових відомостях відображений аналітичний облік по статтям витрат в розрізі постійних та змінних витрат позивача.
На підставі даних відображених у розрахунку розподілу загальновиробничих витрат за листопад-грудень 2015 року, в бухгалтерському обліку позивача в зазначених періодах відображені бухгалтерські проведення.
Результати цих проведень показано у оборотах позивача по бухгалтерському рахунку 90.1 (собівартість реалізованої готової продукції) за 4 квартал 2015 року та у оборотах по рахунку 26 (готова продукція) за 4 квартал 2015 року.
Також надано обороти позивача по рахунку 70.1 (дохід від реалізації готової продукції) за 4 квартал 2015 року.
З матеріалів справи вбачається, що різниця між доходом та виробничою собівартістю має позитивне значення, у зв'язку з чим заниження податку на додану вартість відсутнє та донарахування непотрібні, а відтак відсутні порушення абз. 2 п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України.
Стосовно нарахування штрафних (фінансових) санкцій суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України, У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
В розрахунку штрафних (фінансових) санкцій не наведено посилань, що платнику податку вже нараховувалось суми первісних податкових зобов'язань до яких би було застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 25 відсотків і у контролюючого органу з'явилось право на нарахування санкцій у розмірі 50 відсотків, як для повторного порушення.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення, винесені ГУ ДФС у Дніпропетровській області, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак, в порушення вимог частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено доказів на підтвердження правомірності винесених податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський