Справа № 820/2120/17
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 р. № 820/2120/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаталової Н.В.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (від 22.08.2017 р.), просить суд стягнути з Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 4 дні, яка підлягає індексації за період, починаючи з 31.03.2016 по день фактичного розрахунку в сумі 1 487,24 грн. (розрахунок зроблено за період, починаючи з 31.03.2016 р. по день подачі адміністративного позову до суду); стягнути з Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації, починаючи з 31 березня 2016 по день фактичного розрахунку з урахуванням індексу інфляції в сумі 163 494,41 грн. (розрахунок зроблено за період, починаючи з 31.03.2016 р. по день подачі уточнень позовних вимог до суду) та компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку; постанову в частині стягнення з Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області середнього заробітку в межах суми стягнення за одим місяць в сумі 10 266,14 грн. - звернути до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивач - ОСОБА_1, з 24.07.2012 року по 31.03.2016 року працювала в управлінні Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області. 31.03.2016 року позивача було звільнено з посади заступника начальника управління за скороченням штату згідно п.1 ст. 40 Кодексу України про працю. На момент звільнення позивач мала 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 24.07.2013 року по 23.07.2014 року.

Також зазначено, що при звільненні позивачу було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за вищевказаний період лише за 11 днів, а за 4 дні компенсація не нараховувалася та не була виплачена, що на думку позивача, суперечить положенням Конституції України та Кодексу законів про працю України, а тому Валківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зобов'язане виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 4 дні та суму середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації, починаючи з 31.03.2016 по день фактичного розрахунку згідно положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1, підтримала вимоги та доводи адміністративного позову та просила суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в судове засідання не прибув, свого уповноваженого представника також не направив. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до вимог КАС України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах адміністративної справи. Клопотань чи заяв про розгляд адміністративного позову без участі представника відповідача до канцелярії суду не надходило.

Проти задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 заперечував з підстав та мотивів, викладених у наданих до суду письмових запереченнях (від 30.06.2017 року Вх. № 01-26/22057/17 та від 18.08.2017 р. Вх. №01-26/28261/17) з посиланням на наданий до суду пакет документів та стверджував, що відповідач є правонаступником управлінням ПФУ в Коломацькому районі Харківської області. Відповідно до наданих Валківському ОПФУ України Харківської області управлінням ПФУ в Коломацькому районі Харківської області передавальних актів, де до складу комісії з припинення діяльності вище зазначеного управління входила ОСОБА_1 (позивач), заборгованості по заробітній платі та інших видах платежів не значиться.Також зазначено, що відповідно до діючого трудового законодавства позивач - ОСОБА_1, мала право звернутися до Пенсійного фонду з письмовим зверненням для врегулювання даного питання. Проте, за період з 01.04.2016 року по теперішній час письмового звернення зі сторони позивача не було. Переписки по управлінню ПФУ в Коломацькому районі Харківської області відповідач як правонаступник не має. При цьому, позивач, підписуючи 29.03.2016 року своє не погодження працювати на запропонованих їй посадах в Валківському ОПФУ України Харківської області не повідомила про факт невикористаної щорічної відпустки за 4 дні в управлінням ПФУ в Коломацькому районі Харківської області.За таких підстав, відповідач вважає вимоги адміністративного позову не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності та враховуючи заперечення відповідача проти позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову виходячи з наступного.

Як зазначено позивачем та підтверджено матеріалами адміністративної справи, позивача - ОСОБА_1 (реєстраційний номер - адреса: Харківська область, Коломацький район, смт. Коломак, в-д Слави, 1), згідно наказу управління ПФУ в Коломацькому районі Харківської області від 30.03.2016 року № 22 "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України щодо звільнення з посади ОСОБА_1.", 31 березня 2016 року була звільнена з посади заступника начальника управління ПФУ в Коломацькому районі Харківської області за скороченням штату згідно п.1 ст. 40 Кодексу України про працю з виплатою грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки: за період роботи з 24.07.2013 по 23.07.2014 року - 11 календарних днів, за період роботи з 24.07.2015 по 31.03.2016 року - 21 календарний день, за невикористану додаткову відпустку, як державному службовцю за період роботи з 03.02.2016 по 02.03.2017 - 9 календарних дні. Також було виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 44 КЗпУ (а.с. 11).

Позивач, посилаючись на повідомлення управління ПФУ в Коломацькому районі Харківської області за підписом заступника начальника управління (а.с. 13) зазначив, що на момент звільнення (30.03.2016 року) мав 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 24.07.2013 року по 23.07.2014 року, тоді як при звільненні управлінням ПФУ в Коломацькому районі Харківської області позивачу було виплачено грошову компенсацію за 11 календарних днів невикористаної щорічні відпустки за вказаний вище період роботи, що є порушенням прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача на виплату грошових коштів та не відповідає положенням Конституції України та Кодексу законів про працю України.

Суд не погоджується з такими висновками позивача, вважає їх помилковими та такими, що спростовуються матеріалами справи, виходячи з такого.

З приводу трудових відносин позивача - ОСОБА_1 та відповідача - Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.1 статті 40 Кодексу законів про працю України (в редакції від 28.01.2016 року, яка діяла на момент звільнення позивача з Пенсійного фонду), де зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; 1) виключено 2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці; 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 5) нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; 9) виключено 10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. № 1055 "Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" було реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком та перейменовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 2. Так, в результаті реорганізації шляхом злиття управління Пенсійного фонду України в Валківському районі та управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області було утворено Валківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи від 31.03.2016 року № 29/10.1-15 Коломацького районного управління юстиції Харківської області за підписом державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, 31 березня 2016 року було внесено реєстраційний запис № 4000 143 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області, 23910756 (а.с. 57 - 58).

Таким чином, Валківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області є правонаступником в т.ч. прав та обов'язків управлінні Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, в період з 24.07.2012 року по день звільнення з пенсійного фонду з причин скорочення посади - 31.03.2016 року, позивач - ОСОБА_1 працювала в управлінні Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області, що підтверджується даними трудової книжки АС №391419 позивача, копія якої міститься в матеріалах адміністративної справи (а.с. 12).

Слід зазначити, що до звернення до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом, у відповідача - Валківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області, позивач - ОСОБА_1 не працювала жодного дня.

Як підтверджено матеріалами справи, в наказі управління ПФУ в Коломацькому районі Харківської області від 30.03.2016 року № 22 "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України щодо звільнення з посади ОСОБА_1." також зазначено про виплату позивачу - ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки: за період роботи з 24.07.2013 по 23.07.2014 року - 11 календарних днів, за період роботи з 24.07.2015 по 31.03.2016 року - 21 календарний день, за невикористану додаткову відпустку, як державному службовцю за період роботи з 03.02.2016 по 02.03.2017 - 9 календарних дні та вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 44 Кодексу Законів про працю України (а.с. 11).

Так, згідно положень ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до положень ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд зазначає, що оскільки позивач не працювала у відповідача - Валківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та вважала, що при звільненні її права були порушені, повинна була звернутись з вимогою про проведення розрахунку до Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Суд зазначає, що матеріали адміністративної справи не містять доказів такого звернення позивача до Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (копій відповідних листів, повідомлень, відповідей, тощо).

В судовому засіданні позивач зазначила, що з такими вимогами до відповідача після свого звільнення (31.03.2017 року) не зверталася, тим самим підтвердила відсутність такого звернення.

Доказів скасування наказу управління ПФУ в Коломацькому районі Харківської області від 30.03.2016 року № 22 "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України щодо звільнення з посади ОСОБА_1." позивачем до суду не надано та матеріали справи таких не містять.

Як підтверджено матеріалами адміністративної справи, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року по справі №820/2481/16, залишеною в силі ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2106 року по справі №820/2481/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання звільнення позивача з посади заступника начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області на підставі п.1 ст.40 КЗпП України незаконним та поновлення ОСОБА_1 на роботі, та стягнення з відповідача на користь позивача середній розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишено без задоволення. Постанова суду набрала законної сили.

Згідно положень статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати. Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

А тому спростовує твердження позивача в цій частині.

Окрім того, матеріалами справи також підтверджено, а саме згідно передавального акту управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 31 березня 2016 року (затверджено головою правління ПФУ) відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", "Про центральні органи виконавчої влади", "Про управління об'єктами державної власності", постанови КМУ від 16.12.2015 року № 1055, наказу управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 05 січня 2016 року № 1 "Про виконання Постанови КМУ від 16.12.2015 року № 1055" комісією управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області було здійснено заходи щодо припинення діяльності управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області шляхом злиття та утворення Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, яке є правонаступником всіх прав та обов'язків припиненого управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області та проведено передачу окремо визначеного майна (матеріальних цінностей), що обліковується на балансі управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області до новоутвореного територіального органу Пенсійного фонду України - Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, яке є правонаступником всіх прав та обов'язків припиненого управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області.

Було передано та прийнято Валківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області основні засоби, інші необоротні матеріальні активи, малоцінні швидкозношувальні предмети, запаси матеріальні цінності прийняті на відповідальне зберігання управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області на баланс Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, що також підтверджено копією ліквідаційного балансу (форма №1) та 01.01.2017 року (додаток 1 до Порядку складання фінансової, бюджетної та іншої звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів) (а.с. 44 - 48).

Згідно даних вказаного вище ліквідаційного балансу управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області, при передачі своєму правонаступнику (відповідачу) в управлінні Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області на момент приймання - передачі не значилося за управлінням Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області будь - якого боргу по виплатам, в тому числі по позивачу.

Окрім того, матеріали справи також містять ряд довідок, а саме: довідки управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області, Нововодолазької ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Харківській області, Коломацького районного центу зайнятості, ВВД ФСНВУ у Валківському районі Харківської області, а також Нововодолазької міжрайонної виконавчої дирекції Харківського обласного відділення ФСС з тимчасової втрати працездатності від 28.03.2016 року, від 30.03.2016 року, від 31.03.2016 року, якими також підтверджено відсутність заборгованості управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області із сплати страхових коштів, податків, зборів (а.с. 49 - 56).

А тому у відповідача - Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області за відсутності звернення позивача не виникло та не могло виникнути обов'язку щодо повернення суми грошової компенсації за невикористані позивачем дні щорічної відпустки, що також спростовує твердження позивача в цій частині.

З приводу наявності у позивача чотирьох днів невикористаної відпустки за період роботи з 24.07.2013 по 23.07.2014 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 35 Закону України "Про державну службу", державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, в силу положень ст. 35 Закону України "Про державну службу", у позивача як державного службовця управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області була щорічна відпустка у кількості 30 календарних днів.

Так, згідно статті 11 Закону України "Про відпустки" щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період у разі: 1) порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки (частина десята статті 10 цього Закону); 2) несвоєчасної виплати власником або уповноваженим ним органом заробітної плати працівнику за час щорічної відпустки (частина перша статті 21 цього Закону).

Щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі: 1) тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку; 2) виконання працівником державних або громадських обов'язків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати; 3) настання строку відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами; 4) збігу щорічної відпустки з відпусткою у зв'язку з навчанням.

Щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році.

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону. Забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Як підтверджено матеріалами адміністративної справи, згідно наказу управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 11.08.2014 року №22-щв "Про надання відпустки ОСОБА_1." було надано позивачу частину щорічної основної оплачуваної відпустки на 15 календарних днів з 12.08.2014 року по 27.08.2014 року включно за період роботи з 24.07.2013 по 23.07.2014 року. Підстава: заява ОСОБА_1 та графік відпусток (а.с. 73 - 74).

Згідно наказу управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 04.09.2014 року № 26, позивачу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 26.08.2014 року по 03.08.2014 року, що виникла у період використання нею щорічної основної відпустки за період роботи з 24.07.2013 по 23.07.2014 року було продовжено позивачу на 2 календарних дні невикористану частину щорічної відпустки з 04.09.2014 року по 05.09.2014 року включно.

Окрім того, матеріали справи також містять копію наказу управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 21.08.2015 року № 39-щв "Про надання відпустки ОСОБА_1." згідно якого на підставі заяви позивача від 21.08.2015 року було надано частину невикористаної щорічної відпустки на 2 (два) календарних дні - 25.08.2015 та 26.08.2015 за період роботи з 24.07.2013 по 23.07.2014 року.

Згідно акту управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 21 серпня 2015 року, складеного начальником управління в присутності головного спеціаліста по роботі з персоналом та діловодства Мороз С.С. про те, що позивач після ознайомлення з наказом управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 21.08.2015 року № 39-щв "Про надання відпустки ОСОБА_1." відмовилася його підписувати, при цьому не надавши жодних пояснень.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено (накази управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 11.08.2014 року №22-щв "Про надання відпустки ОСОБА_1.", від 04.09.2014 року № 26 та від 21.08.2015 року № 39-щв "Про надання відпустки ОСОБА_1."), що позивачем - ОСОБА_1 було використано відпустку у кількості 17 календарних днів (сумарно) за період роботи з 24.07.2013 по 23.07.2014 року в управлінні Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області, а не 15 календарних днів як зазначено позивачем, що також спростовує твердження позивача в цій частині.

Доказів оскарження та скасування зазначених наказів, позивачем суду не подано.

З приводу твердження відповідача щодо пропущення позивачем строків звернення до суду слід зазначити, що строк звернення до суду щодо вирішення трудового спору у питаннях про грошові вимоги не розповсюджується, оскільки в силу положень статті 238 Кодексу Законів про працю України, де зазначено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

За приписами ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КАС України, пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

Положеннями ст. 86 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати компенсації - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2017 року.

Суддя Д.А. Волошин