Справа № 320/8223/16-а
Суддя: Фомін В. А.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 15.08.2017
Справа № 320/8223/16-а
Провадження № 2-а/320/34/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Фоміна В.А.,

при секретарі - Захаровій І.І.,

за участю представника відповідача - Бердеги М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративними позовом до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить визнати неправомірним рішення Мелітопольського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та протиправними дії Мелітопольського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у призначенні їй пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, зобов'язати Мелітопольське об'єднане управління ПФУ в Запорізькій області провести обчислення та призначення їй пенсії за вислугу років з 15.11.2016 року, відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 90 % від суми заробітної плати, з наступним проведенням перерахунку її пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи з місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Позов обґрунтовує тим, що 15 листопада 2016 року вона звернулася до Мелітопольського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, у відповідності до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року та розрахунку пенсії у розмірі 90 % від суми місячного (чинного) заробітку. Відповідно до листа Мелітопольського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області позивачу було відмовлено у призначені пенсії з посиланням на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Позивач вважає дії відповідача стосовно відмови у призначенні пенсії за вислугу років протиправними, через що і змушена звернутися до суду.

Позивач у судове засідання не з'явилася, суду надала заяву в якій просить провести судове засідання та розглянути адміністративний позов за її відсутності. На позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні. Також представник відповідача надала письмові заперечення, в яких зазначила, що позивачка надала заяву від 15.11.2016 року для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ. Однак, ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ, крім пунктів 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абз.1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частини 3,4,6 та 11 статті 50-1 (які не передбачають призначення пенсій), частини 3 статті 51-2, статті 53 (щодо класних чинів), статті 55 (щодо посвідчення працівника прокуратури), статті 2 взагалі втратив чинність одночасно з набранням чинності ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № №1697-VІІ. Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Враховуючи зазначене, законних підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789 не має. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Оскільки, вислуга років позивача складає 20 років 10 місяців 28 днів, в тому числі 15 років 1 місяць 9 днів на посаді прокурора, що суперечить нормам ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, тому призначити пенсію за вислугу років є неможливим. На підставі цього, законних підстав для призначення пенсії позивачу за вислугу років, відповідно ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ немає, та відповідач не вбачає в своїх діях протиправності та неправомірності, так як діяв винятково на підставі діючого законодавства.

Вивчивши доводи адміністративного позову, вислухавши заперечення представника відповідача проти позову, оцінивши докази, які надано до позовної заяви, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, з наступних підстав.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ч.1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних повноважень управлінської функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 15 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Мелітопольського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, у відповідності до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року та розрахунку пенсії у розмірі 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до копії листа від 30.11.2016 року № 10886/03 Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило позивачу в призначені пенсії з посиланням на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ. Крім того, відповідно до п.до ч.1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Страховий стаж позивача складає 20 років 10 місяців 28 днів, в тому числі вислуга років - 15 років 1 місяць 9 днів на посаді прокурора. Враховуючи неприйняття до 01 червня 2015 року ЗУ «Про прокуратуру» після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, а також відстуності необхідної вислуги років, відповідно до вимог ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, законних підстав для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, на даний час немає, та застосовувати при цьому норми ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» також неможливо (а.с.12-13).

Вирішуючи питання про правомірність чи протиправність дій відповідача при ухваленні рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 на підставі заяви від 15.11.2016 року, судом було встановлено наступне:

Станом на день звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто на 15.11.2016 року, страховий стаж ОСОБА_2 складає 20 років 10 місяців 28 днів, в тому числі вислуга років 15 років 1 місяць 9 днів на посаді прокурора.

Дійсно на момент призначення ОСОБА_2 на роботу в органи прокуратури України, тобто на 28.11.1994 р. умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Частиною 1 ст. 50-1 вказаного Закону було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не мешене 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку.

Відповідно до ч.5 ст. 50-1 вказаного Закону, до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, передічених у ст. 56 цього Закону. До вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується половина строку навчання у вищих навчальних закладах.

Однак, ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ, крім пунктів 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абз.1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частини 3,4,6 та 11 статті 50-1 (які не передбачали призначення пенсій), частини 3 статті 51-2, статті 53 (щодо класних чинів), статті 55 (щодо посвідчення працівника прокуратури), статті 2 взагалі втратив чинність, одночасно з набранням чинності ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № №1697-VІІ.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Як було зазначено вище страховий стаж ОСОБА_2 складає 20 років 10 місяців 28 днів, в тому числі вислуга років 15 років 1 місяць 9 днів, з на посадах прокурорів, а отже на день звернення з заявою про призначення пенсії, тобто на 15.11.2016 року, в неї відутня вислуга років - 23 роки.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII, передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Судом встановлено, що до 01 червня 2015 року не було прийнято закону, який визначав би призначення спеціальних пенсій на загальних підставах.

Таким чином, згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у тому числі і ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії 15 листопада 2016 року, тобто після скасування норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII не скасовано, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Крім того, у абзаці п'ятому пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII прийнятий 14.10.2014 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII прийнятий 02.03.2015 року, тобто пізніше, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Оскільки, позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії після 01.06.2015 року, тому відповідач правомірно відмовив їй у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру».

В Рішеннях Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012 вказано, що з урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності), передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач діяв у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а тому рішення Мелітопольського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та дії Мелітопольського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ слід визнати правомірними.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Таким чином, суд не знаходить законних підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_2, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7-12, 14-15, 17-19, 49, 70, 86, 87, 99, 159, 160-163, 167, 183-2, 185, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії- відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час її розгляду, мають право звернутися з апеляційною скаргою протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.А. Фомін