Справа № 812/796/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Басова Н.М.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року справа №812/796/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року в справі № 812/796/17 за позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просила:

- визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за травень 2017 року виходячи з посадового окладу 16000,00 гривень та допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу - 16000,00 гривень.

- зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області здійснити донарахування та виплату суддівської винагороди за травень 2017 року виходячи з посадового окладу 32000,00 гривень та допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу - 32000,00 гривень, з урахуванням раніше сплачених сум.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що відповідно до вимог п. 23 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, встановлений в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, яка з 01 січня 2017 року становить 3200,00 грн, а не 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо нарахування та виплати судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_2 суддівської винагороди за травень 2017 року та допомоги на оздоровлення, виходячи з посадового окладу 16000,00 гривень.

Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області здійснити донарахування та виплату судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_2 суддівської винагороди за травень 2017 року та допомоги на оздоровлення, виходячи з посадового окладу 32000,00 грн, з урахування раніше сплачених сум та з урахуванням належних відрахувань.

Постанову суду в частині здійснення донарахування та виплати ОСОБА_2 суддівської винагороди в межах суми донарахування за один місяць звернуто до негайного виконання.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області діяло в межах своїх повноважень, чинного законодавства України та відповідних роз'яснень Державної судової адміністрації України як головного розпорядника коштів і не порушувало прав ОСОБА_2

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області в своїй апеляційній скарзі просить розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Указом Президента України № 484/2012 від 23 серпня 2012 року ОСОБА_2 (далі - позивач) призначено строком на п'ять років на посаду судді Рубіжанського міського суду Луганської області.

Наказом голови Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.09.2012 позивача зараховано до штату вказаного суду, в якому він працює по теперішній час. Кваліфікаційне оцінювання на предмет підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) станом на звернення до суду із позовом не проходив.

Розмір суддівської винагороди ОСОБА_2 за травень 2017 року нараховано, виходячи з розміру посадового окладу 16000,00 грн. Окрім цього, у зв'язку з перебуванням позивача у відпустці з 03.05.2017 по 12.05.2017 була нарахована та виплачена допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу, 16000,00 грн.

Не погодившись із таким розрахунком належних коштів позивач 29.05.2017 звернувся до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - ТУ ДСА, відповідач) із запитом щодо визначення розміру суддівської винагороди.

Відповідач листом від 06.06.2017 № 990/17вих сповістив, що під час нарахування та виплати суддівської винагороди керувався листом Державної судової адміністрації України № 11-2306/17 «Про оплату праці», в якому зазначено, зокрема, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600,00 гривень. З 01 січня 2017 року в штатному розписі місцевих судів суддям, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, встановлено посадовий оклад у розмірі 16000,00 гривень.

Вважаючи дії ТУ ДСА щодо нездійснення нарахування суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», протиправними та такими, що суперечать ст. 130 Конституції України, ОСОБА_2 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Від ОСОБА_2 на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження в справі та витребування доказів. Відповідно до цього клопотання для повного та об'єктивного розгляду справи, на думку позивача, є необхідність витребувати у відповідача належним чином засвідчену копію кошторису та щомісячного розпису видатків фінансування Рубіжанського міського суду Луганської області в частині суддівської винагороди за травень 2017 судді цього суду ОСОБА_2 та належним чином засвідчені документи про відсутність бюджетних асигнувань у ТУ ДСА України в Луганській області на виплату суддям місцевих судів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, суддівської винагороди виходячи з посадового окладу у 32000,00 гривень на місяць.

Чистиною другою статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд має право зупинити провадження у справі в разі наявності інших причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

Колегія суддів, розглянувши це клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки відповідно до матеріалів справи відповідач нарахував суддівську винагороду в розмірі 16000,00 грн не через брак коштів. Тому зазначені в клопотанні документи не мають суттєвого значення для вирішення спірних правовідносин. Провадження не підлягає зупиненню з вказаної підстави.

Також ОСОБА_2 звернулась до суду із клопотанням про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ.

За приписами ч. 5 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши зазначене клопотання колегія суддів, дійшла висновку, що позивачем не надано обґрунтування щодо невідповідності Конституції України пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ, тому воно не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що клопотання про відкладення розгляду справи на підставі неможливості ОСОБА_2 прибути в судове засідання не підлягає задоволенню, оскільки за приписами частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Окрім цього, від ОСОБА_2 на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження в справі на підставі перебування на розгляді в Конституційному Суді України конституційного подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» частині першій статті 8, частині першій статті 126 Конституції України, а також конституційне подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII положенням статті 6, частин першої, другої статті 8, частини другої статті 19, частин першої, другої статті 24, частин першої, другої статті 55, частин першої, п'ятої, шостої статті 126 Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Таким чином, для вирішення питання, чи підлягає задоволенню клопотання, необхідно визначити можливість розгляду спірних правовідносин до набрання законної сили рішень за вказаними конституційними поданнями.

Як було зазначено, відповідно до матеріалів справи свою позицію позивач обґрунтовує тим, що відповідно до вимог п. 23 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, встановлений в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, яка з 01 січня 2017 року становить 3200,00 грн, а не 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідач також не заперечує проти застосування до спірних правовідносин вказаних норм права, але у відповідності до роз'яснень Державної судової адміністрації України як головного розпорядника коштів.

Враховуючи, що наведені норми фактично не є спірними в справі, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження в справі до набрання законної сили рішень Конституційного Суду України в зазначених вище справах.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), який частково втратив чинність, фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 2 частини 3 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) встановлено, що Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України та їй підпорядковується, відповідно до положення про територіальне управління Державної судової адміністрації, затвердженого головою Державної судової адміністрації України 25 вересня 2015 року.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України визначено принцип збалансованості бюджетної системи України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 13 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

З приводу гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення Конституційний Суд України зазначає.

У пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Частиною другою статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

За приписами частини першої статті 135 Закону № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною третьою статті 135 цього ж Закону базовий розмір посадового окладу судді визначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У той же час, пунктом 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, розмір суддівської винагороди слід визначати за положеннями Закону № 2453-VІ.

Сторонами не заперечується той факт, що ОСОБА_3 не проходила кваліфікаційне оцінювання.

Відповідно до частини третьої статті 133 Закону № 2453-VІ посадовий оклад судді встановлюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Однак, пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 1 січня 2017 року (далі - Закон № 1774-VІІ), встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень.

Колегія суддів зазначає, що саме Законом № 1774-VІІ законодавець змінив підхід до визначення розміру суддівської винагороди, здійснивши перехід від обрахування його у відповідності до мінімальної заробітної плати як розрахункової величини - на прожитковий мінімум для працездатних осіб, зокрема, вніс відповідні зміни до Закону № 1402-VІІІ.

При цьому зміни з цього приводу до Закону № 2453-VІ дійсно внесені не були.

Відтак, має місце колізія норм права, що стала підставою для виникнення цього спору.

Колегія суддів підкреслює, що відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, і саме до виключних повноважень останнього належить прийняття законів (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України).

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що Закон № 1774-VІІ не визнаний неконституційним, тому підлягає застосуванню. Крім того, саме цей закон прийнятий пізніше у часі за норми статті 133 Закону № 2453-VІ, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, Закону № 1774-VІІ.

Про необхідність пріоритетного застосування положень Закону № 1774-VІІ додатково свідчить також і пряма вказівка законодавця, висловлена ним у пункті 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Додатково слід зауважити, що у зв'язку з прийняттям Закону № 1774-VІІ не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримували судді до його ухвалення: з 1 грудня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 гривень (абзац 2 статті 8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600,00 гривень (абзац 4 статті 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік»).

Таким чином, обрахування позивачу розміру суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідає приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що позов є безпідставним та необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області не було порушено право ОСОБА_2 на передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік».

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений ТУ ДСА судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_2.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись статями 94, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року в справі № 812/796/17 за позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року в справі № 812/796/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук