Справа № 820/15129/14
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

21 серпня 2017 р. № 820/15129/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі: судді Шляхової О.М.

при секретарі судового засідання - Молчановій О.М.,

за участю: представників заявника - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Коваленко Л.І.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами по справі за позовом

ОСОБА_4
доГоловного управління Державної міграційної служби України в Харківській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_4, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, в якій просить суд переглянути постанову Харківського окружного адміністративного суду № 820/15129/14 від 11.09.2014 року за нововиявленими обставинами та прийняти нову постанову, якою висновок ГУ ДМС України в Харківський області «Про результати перевірки матеріалів, щодо правомірності її документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_4» від 19.11.2014 року визнати протиправним, а в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області щодо нездійснення їй обміну посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 07.06.2005 року, у зв'язку із досягненням 45-річного віку та зобов'язання Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області здійснити обмін громадянці В'єтнаму ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні, серії НОМЕР_1 від 07.06.2005 року, у зв'язку із досягненням 45-річного віку постанову Харківського окружного адміністративного суду № 820/15129/14 від 11.09.2014 року залишити без змін.

В якості нововиявлених обставин представником позивача заявлено факт проведення відповідачем відносно ОСОБА_4 перевірки з питань імміграції, прийняття відповідачем рішення про скасування громадянці СРВ ОСОБА_4 дозволу на імміграцію в Україні. Посилаючись на п. 25 постанови Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002, позивач вважає, що ГУ ДМС України в Харківській області не мало права приймати рішення від 19.11.2014.

Ухвалою судді від 07.07.2017 за згаданою вище заявою відкрито провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представники позивача заяву підтримали в повному обсязі та зазначили, що позивачу не було відомо про факт прийняття Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області рішення про скасування громадянці СРВ ОСОБА_4 дозволу на імміграцію в Україні. Представники позивача посилались на те, що не вважають висновок ГУ ДМС України в Харківській області від 19.11.2014 «Про результати перевірки матеріалів, щодо правомірності її документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_4» остаточним рішенням відповідача.

Відповідач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, проти заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заперечував.

Представник відповідача в запереченнях зазначив, що постанова Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 регулює питання про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, проте не поширюється на питання щодо обміну посвідки на постійне проживання. Тобто, положення пункту 25 Постанови КМУ № 1983, на думку відповідача, не могли бути застосовані при розгляді спірних відносин між сторонами у даній справі.

Відповідач посилався також на те, що рішення від 19.11.2014 про скасування дозволу на імміграцію в Україні гр. СВР ОСОБА_4, прийняте у формі рішення, є остаточним рішенням. На думку відповідача, заявлені позивачем посилання не є нововиявленими обставинами.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи , викладені у наданих запереченнях, просив у задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши сторін, вивчивши заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, дослідивши наявні по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За визначенням статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1)істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, за відомо неправдивих показань свідка, за відомого неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Нововиявленими слід вважати обставини, які зокрема: 1) об'єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи; 2) не були відомі і не могли бути відомі на час прийняття рішення суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов'язковою.

Суд зазначає, що істотними обставинами справи вважаються такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді, у зв'язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Судом за матеріалами справи встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що 11.03.2014 року гр. СРВ ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до ГУДМС України в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 у зв'язку із досягненням 45-річного віку, але відповідач обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні громадянці СРВ ОСОБА_4 не здійснив.

Не погодившись із діями відповідача щодо розгляду даної заяви, позивач звернулась із позовною заявою до суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 позову ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДМС України в Харківській області щодо нездійснення обміну посвідки. Зобов'язано орган міграційної служби здійснити обмін ОСОБА_4 посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 у зв'язку із досягненням 45-річного віку (а.с. 32-35).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року у справі №820/15129/14 (а.с. 50-51).

Із матеріалів справи вбачається, що гр. СРВ ОСОБА_4 отримала 26.02.2015 посвідку на постійне проживання НОМЕР_2, оформлену на підставі рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 04.02.2015. Про вказане свідчить особистий підпис позивача у відповідній графі заяви про обмін посвідки, копія якої міститься в матеріалах справи.

Крім того, судом встановлено, що 19.11.2014 ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення у формі висновку, яким позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Представниками позивача у судовому засіданні не заперечувалось, що вищезазначене рішення у формі висновку неодноразово оскаржувалось в судовому порядку у справах №820/11058/15, № 820/11830/15, № 820/659/16, № 820/2919/16 за позовами ОСОБА_4.

На даний час рішення відповідача від 19.11.2017 не скасоване, а отже, є чинним.

Суд зазначає, що питання відносно скасування дозволу на імміграцію визначені нормами Закону України «Про імміграцію» та постанови Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень». Саме на ці норми посилався відповідач і в рішенні від 19.11.2014, і в своїх запереченнях.

Положеннями пункту 1 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядку), затвердженого постановою КМУ № 1983 від 26.12.2002, передбачено, цей Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Пунктом 25 передбачено, що рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов'язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Суд зазначає, що питання надання чи скасування дозволу на імміграцію в Україну не було предметом розгляду у справі № 820/15129/14, рішення в якій просить переглянути позивач. Спірні правовідносини стосувались дій чи бездіяльності відповідача у справі за заявою ОСОБА_4 відносно здійснення обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Таким чином, положення пункту 25 Порядку, на який посилається позивач, до справ, що стосуються розгляду заяв про обмін посвідки на постійне проживання, не застосовуються, тому посилання позивача на дану норму є помилковими.

Посилання представників позивача щодо існування окремо від затвердженого висновку про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну рішення про скасування дозволу спростовуються поясненнями відповідача та судовими рішеннями у справах № 820/11058/15, № 820/11830/15, № 820/659/16, № 820/2919/16.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, судами у вищевказаних справах досліджувалось питання щодо наявності відносно ОСОБА_4 рішення, форми такого рішення тощо. Встановлено, що позивач заявляла по суті одні і ті ж вимоги та викладала їх в різному змісті, при цьому позовні вимоги стосувались одного і того ж рішення ГУДМС України в Харківській області від 19.11.2014.

Отже, виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що у справі відсутні будь-які інші рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію, крім висновку ГУДМС України в Харківській області від 19.11.2014.

Приймаючи рішення про розгляд заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, суд зазначає, що згідно з пунктом 1 частини 2 статті 245 КАС України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Пунктами 4, 5 ст.248 КАС України встановлено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи; обґрунтування з посиланням на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

Суд зазначає, що перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв'язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

До нововиявлених обставин слід віднести факти об'єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв'язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об'єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

В той же час, не можна вважати також нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Відповідно до частини 1 статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Судове рішення може бути переглянуто за двох умов: істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, що не були і не могли бути відомі заявнику і виявлення їх після прийняття судового рішення по справі.

Перевіривши обґрунтованість доводів заявника суд прийшов до висновку про відсутність у матеріалах справи фактичних даних, які могли б свідчити про існування у спірних правовідносинах підстав, визначених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи заяви позивача та визначені заявником як обставини, що визначаються ним як нововиявлені істотні обставини, зводяться фактично до незгоди з прийнятим відповідачем рішенням у формі висновку від 19.11.2014, яке, як вже встановлено судом, неодноразово було оскаржено в судовому порядку, проте провадження у справах закрито.

Зазначені доводи не можна розцінювати, як нововиявлені обставини.

У даному випадку має місце своє, відмінне від висновків суду, суб'єктивне уявлення позивача стосовно правозастування відповідних правових норм.

Відповідно до статті 247 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом одного місяця після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини. При цьому, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 245 цього Кодексу, може бути подана не пізніше ніж через три роки з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до адміністративного суду після закінчення цього строку, адміністративний суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

Матеріалами справи та поясненнями представника позивача ОСОБА_2 підтверджено, що з рішенням у формі висновку ГУДМС України в Харківській області від 19.11.2014 позивач ознайомилась 26.02.2015.

Крім того, в судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомили, що ними в червні та липні 2017 року вже подавались аналогічні заяви у справі №820/15129/14, проте заяви були повернуті заявнику за її власним бажанням.

Таким чином, позивачем не дотримано встановлений статтею 247 КАС України строк в один місяць для реалізації свого права на звернення до суду із заявою про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, належних причин щодо його пропуску не надано.

Суд вважає за потрібне зазначити, що у розумінні правового контексту статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об'єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов'язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Суд звертає увагу, що не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Таким чином, визначаючи підстави для перегляду судового рішення в порядку статті 245 КАС України, задля уникнення неоднозначного розуміння поняття нововиявлених обставин віднести до них ті юридичні факти, які мають істотне значення для вирішення справи по суті (тобто породжують певні процесуальні наслідки) та які існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні суду, за умови виконання ними усіх вимог закону для об'єктивного, повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.

Тобто нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

Між тим, суд вважає за потрібне зазначити, що процесуальний інститут нововиявлених обставин не застосовується для виправлення судових помилок і недоліків, що були допущені під час розгляду справи в період первинного провадження.

Суд звертає увагу, що новий розгляд справи, що використовується для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, не повинен використовуватись як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини. В інших випадках це буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу до цієї Конвенції, оскільки у позивача після задоволення його позову були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Вказана правова позиція також узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22.05.2015 року № 7 "Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами".

Згідно з положеннями постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 22.05.2015 не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Таким чином, перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами повинен відбуватися з урахуванням загальних принципів здійснення правосуддя, зокрема тих, на обов'язкове дотримання яких звертає увагу Європейський суд з прав людини та які випливають зі змісту положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські й політичні права.

Враховуючи те, що рішення суду від 11.09.2014 по справі № 820/15129/14, яке позивач просить переглянути за нововиявленими обставинами, прийняте раніше, ніж рішення ГУДМС України в Харківській області від 19.11.2014 року, суд, приймаючи дане рішення, не знав і не міг знати про рішення органу міграційної служби. Отже, обставина, на яку посилається позивач, виникла вже після прийняття судом рішення по суті вимог.

З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що доводи заявника не доводять наявність істотних обставин, що не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи в суді або іншим особам. А отже, відсутні підстави, що надають можливість здійснити перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8-14, 71, 72, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186, 253, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами по адміністративній справі №820/15129/14 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні ді - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, ухвала набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст ухвали підписано 28 серпня 2017 року.

Суддя Шляхова О.М.