Справа № 345/1816/17
Суддя: Сухарник І. І.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 345/1816/17
Провадження № 2-а/345/168/2017
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.08.2017 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області
в складі: головуючого судді Сухарник І.І.
секретаря судового засідання Мостової Ю.З.
з участю: позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуші адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ПП роти № 1 батальону УПП у м. Івано-Франківську лейтенанта поліції Херович О.Р. про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, суд -
встановив:
що ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що відповідачем 03.03.2017 винесено постанову серії АР № 828287 про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП у розмірі 425,00 грн. за користування засобами звя`зку, триаючи їх у руці під час руху транспортного засобу. Позивач вважає, що накладене на нього адміністративне стягнення не відповідає фактичним обставинам справи. 03.03.2017р. позивач керував своїм автомобілем марки «Мерседес Бенц Спрінтер» у Івано-Франківську, рухаючись по вул. Незалежності. Під час руху він побачив з переду автомобіль патрульної поліції, який включив червоні проблискові маячки для зупинки його автомобіля. Підійшовши, інспектор поліції сказав пред`явити посвідчення водія і повідомив позивача, що він порушив ПДР, а саме під час руху розмовляв по мобільному телефону. Позивач заперечив такий факт і пояснив, що він підпер лівою рукою голову і схилив до бокового вікна, оскільки його боліла голова і запропонував патрульному поліції подивитись відео фіксацію даного порушення, однак поліцейський відмовив, сказавши, що він не зобов`язаний нічого показувати. Повернувшись, поліцейський віддав позивачу водійське посвідчення і відпустив його. Позивач зрозумів, що поліцейський зробив йому усне зауваження. 20.05.2017р. на його адресу надійшов лист з Калуського міськрайонного ВДВС з постановою про відкриття виконавчого провадження про стягнення із нього 850,00 грн. штрафу. Як з`ясувавши пізніше, даний штраф накладено згідно оскаржуваної постанови від 03.03.2017р. серії АР № 828287.

Вважає дану постанову незаконною, оскільки вона винесена за відсутності належних доказів та з`ясування обставин справи, з порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З наведених підстав просить скасувати постанову серії АР № 828287 від 31.01.2017 по справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП. Оскільки, позивач дізнався про оскаржувану постанову із листа ВДВС Калуського МРУЮ по пошті від 20.05.2017р., тому не міг її оскаржити з дня прийняття, тому пропустив строк оскарження з поважних причин.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та з тих же підстав, просить скасувати постанову серії АР № 828287 від 03.03.2017 по справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак від його представника Дробот Т.В. подано заперечення на позов, в якому відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, оскільки позивач, керуючи транспортним засобом, користувався засобом зв`язку, а саме під час руху розмовляв по мобільному телефону, тримаючи його у руці. Патрульний поліцейський виконав всі вимоги передбачені законом України «Про Національну поліцію», так як після зупинки транспортного засобу позивача представився, проінформував водія про причину зупинки транспортного засобу, оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, після чого зачитав позивачу його права передбачені ст. 63 Конституцією України та ст. 268 КУпАП. Встановивши факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, після розгляду справи було винесено постанову серії АР № 828287 від 03.03.2017р. та оголошено її зміст. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не було зафіксовано із застосуванням технічних засобів, а було безпосередньо виявлено і підтверджено в ході опитування позивача, тому надання відеозапису для ознайомлення не було можливим. Також відповідач вважає, що позивачем пропущено строк оскарження даної постанови, що вбачається із копій списку № 71 від 06.03.2017р. у ВПЗ Угорники та списку № 84 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з яких вбачається, що на адресу позивача 06.03.2017р. відповідальним працівником УПП в м. Івано-Франківську ДПП був відправлений рекомендований лист. Також можна відслідкувати те, що 13.03.2017р. вказаний лист був вручений позивачу особисто 13.03.2017р., що свідчить про свідоме та навмисне ігнорування позивачем листа з метою уникнення відповідальності. Просить вважати строки оскарження постанови позивачем пропущеними без поважних причин, а справу розглядати без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши твердження позивача врахувавши заперечення відповідача та оглянувши відеозапис подій спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із матеріалів справи вбачається, що інспектором ПП роти № 1 батальону УПП у м. Івано-Франківську лейтенантом поліції Херович О.Р. винесена постанова АР № 828287 від 03.03.2017 за порушення п. 2.9 (д) ПДР України про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП у розмірі425,00 грн. (а.с. 4).

За вимогами статті 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до п. 2.9 (д) ПДР України, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

У судовому засіданні переглянуто відеозапис із нагрудного відеореєстратора відповідача подій даних спірних правовідносин, з якого вбачається, що позивач тримав мобільний телефон у руці під час, коли автомобіль не рухався.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 статті 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вимоги процесуального кодексу, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами поліції, які зобов`язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Згідно п. 2.3 (д) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності

ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях,

які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в

Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Матеріали справи не містять доказів правопорушення з боку позивача та того, що позивач створював своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а його пояснення інспектором не було взято до уваги при притягненні останнього до адміністративної відповідальності та суду не надано жодних доказів підтвердження того факту, що ОСОБА_1 в порушення вимог п. 2.9 (д) ПДР України, під час руху автомобіля користувався засобами зв`язку, тримаючи їх у руці.

Інших даних, які б стверджували, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП відповідачем суду не надано.

У запереченні на позов відповідач вказує на пропущення позивачем строку оскарження постанови без поважних причин оскільки ним було отримано рекомендовані листи, посилаючись на копії списку № 71 від 06.03.2017р. у ВПЗ Угорники та списку № 84 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з яких вбачається, що на адресу позивача 06.03.2017р. відповідальним працівником УПП в м. Івано-Франківську ДПП був відправлений рекомендований лист. Однак, зі змісту заперечення на позов ні з копій документів, не вбачається отримання позивачем оскаржуваної постанови від 03.03.2017 про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП та не вдається можливим встановити, що саме ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову від 03.03.2017 серії АР № 828287 (а.с. 25, 26, 27, 28).

Тому, суд не бере до уваги покликання відповідача на пропущення позивачем строку оскарження постанови, оскільки позивач дізнався про оскаржувану постанову від 03.03.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності із листа ВДВС Калуського МРУЮ від 20.05.2017р. (а.с. 7, 8).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що постанова від 03.03.2017 серії АР № 828287 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

На підставі ст. 19, 62 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010, ст. ст. 18, 279, 280 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 71, 128, 159-163, 171-2 КАС України, суд -

постановив:
адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора ПП роти № 1 батальона УПП у м. Івано-Франківську лейтенанта поліції Херович О.Р. про оскарження постанови про адміністративне правопорушення задоволити.

Скасувати постанову Інспектора ПП роти № 1 батальона УПП у м. Івано-Франківську лейтенанта поліції Херович О.Р. про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серія АР № 828287 від 03.03.2017р.

Постанова може бути оскаржена до Львівського адміністративного апеляційного суду протягом 10 днів з часу її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд, а сторонами у цей же ж строк з часу одержання копії постанови.

Головуючий: