Справа № 816/923/17
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м.ПолтаваСправа № 816/923/17

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

суддів - Алєксєєвої Н.Ю. , Супруна Є.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання - Голубенко В.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гонжак К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Держгеокадастру України, третя особа: Приватне підприємство "Форас-Ленд" про визнання протиправним рішення у формі протоколу, визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2017 року ОСОБА_3 (надалі також - позивач, ОСОБА_3.) та ОСОБА_1 звернулись до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Держгеокадастру України, третя особа: Приватне підприємство "Форас-Ленд", про визнання протиправним рішення у формі протоколу, визнання протиправним та скасування наказу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року провадження у справі відкрито.

07 червня 2017 року суд своєю ухвалою роз'єднав поєднані в одне провадження позовні вимоги у справі № 816/720/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держгеокадастру України, третя особа: Приватне підприємство "Форас-Ленд", про визнання протиправним рішення у формі протоколу, визнання протиправним та скасування наказу; та за позовом ОСОБА_3 до Держгеокадастру України, третя особа: Приватне підприємство "Форас-Ленд", про визнання протиправним рішення у формі протоколу, визнання протиправним та скасування наказу, у самостійні провадження.

Таким чином, колегією суддів розглядається справа за позовом ОСОБА_3 до Держгеокадастру України, третя особа: Приватне підприємство "Форас-Ленд", в якій він просив:

- визнати протиправним рішення Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру України у формі протоколу щодо внесення подання стосовно анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_3 № НОМЕР_1 від 04.08.2015 року, виданого відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії на базі Державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет" від 30.07.2015 року № 7;

- визнати протиправним та скасувати наказ Держгеокадастру України № 5 від 05.01.2017 року "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів" в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_3 № НОМЕР_1 від 04.08.2015 року, виданого відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії на базі Державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет" від 30.07.2015 року № 7.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що оскаржуваними рішеннями його кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника було анульовано відповідачем. Таке анулювання вчинено на підставі висновків відповідача про допущене ним грубе порушення вимог, положень, нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою. Таке порушення полягало у розробці проекту землеустрою щодо відведення фізичній особі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства зі складу земель лісогосподарського призначення.

Позивач, ОСОБА_3, стверджував, що відповідачем не було встановлено вини сертифікованого інженера-землевпорядника у порушенні вимог, положень, нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою. Наявність негативного висновку землевпорядної експертизи про не погодження проекту землевпорядної документації не може свідчити про порушення інженером-землевпорядником чинного законодавства у сфері землеустрою та/або нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у цій сфері. Отже, рішення про анулювання кваліфікаційного сертифікату прийнято безпідставно та з порушенням встановленої процедури.

З посиланням на законодавство та документи, що надані до позову, представник позивача в судовому засіданні наполягала на тому, що земельна ділянка, проект відведення якої розробляв ОСОБА_3, не належить до лісогосподарських земель.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представником позивача надані пояснення, що за змістом відповідають обставинам, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

У письмових запереченнях, які надійшли до суду, відповідач стверджував, що під час спірних правовідносин він діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством. Вказував, що оскаржувані рішення прийняті на підставі висновку державної експертизи документації із землеустрою, яким надано негативну оцінку та непогоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ-01.03) в межах населеного пункту с. Надержинщина на території Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, оскільки проект не відповідає нормам Земельного кодексу України. А саме, земельна ділянка, на яку позивачем було розроблено проект землеустрою, відноситься до земель лісогосподарського призначення і не може бути відведена для особистого селянського господарства.

Третя особа - Приватне підприємство "Форас-Ленд", надіслало до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника /а.с. 151/.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

04 серпня 2015 року відповідно до протоколу рішення Кваліфікаційної комісії Державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет" гр. ОСОБА_3 було видано кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № НОМЕР_1, який підтверджує відповідність інженера-землевпорядника кваліфікаційним характеристикам професії та його спроможність самостійно складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель (крім експертної грошової оцінки земельних ділянок), виконувати топографо-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель, перевіряти якість ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою /а.с. 43/.

Рішенням від 14.04.2016 року п`ятої сесії VІІ скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2800 га громадянину ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства /а.с. 39/.

Останній звернувся до ПП "Форас-Ленд" зі заявою про розробку проекту землеустрою.

Інженерами-землевпорядниками ПП "Форас-Ленд" ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був складений відповідний проект землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у якому зазначено, що земельна ділянка на території с. Надержинщина Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області загальною площею 0,2699 га відноситься до земель запасу (категорія - землі сільськогосподарського призначення).

Висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17.11.2016 року № 15/82-16 в подальшому було встановлено, що запроектована земельна ділянка на території с. Надержинщина Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області загальною площею 0,2699 га відноситься до земель лісогосподарського призначення, та знаходиться у комунальній власності.

Зазначеним висновком з вищенаведених підстав не погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ-01.03) в межах населеного пункту с. Надержинщина на території Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

01 грудня 2016 листом № 21-16-7777.4-8274/2-16 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області направило до Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру звернення про порушення сертифікованими інженерами норм законодавства.

22 грудня 2016 року на засіданні Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру, що було оформлене протоколом № 13, розглянуто, зокрема, лист Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 21-16-7777.4-8274/2-16 від 01.12.2016 року про грубі порушення положень нормативно-правових, технічних документів та актів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою сертифікованими інженерами-землевпорядниками. /а.с. 99-102/.

26 грудня 2016 року Кваліфікаційною комісією внесено до Держгеокадастру подання № 16/736 про анулювання кваліфікаційних сертифікатів інженерів-землевпорядників, зокрема, щодо ОСОБА_3 (№ НОМЕР_1 від 04.08.2015) /а.с. 96-98/.

Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру 05 січня 2017 року, на підставі листа Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру від 26.12.2016 року №16/736, прийнято наказ № 5 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів", пунктом 1 якого анульовано кваліфікаційні сертифікати інженерів-землевпорядників згідно з додатком, у переліку яких вказаний ОСОБА_3 /а.с. 93-94/.

Не погоджуючись з поданням Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру від 26.12.2016 року № 16/736 та прийнятим на його підставі наказом від 05 січня 2017 року № 5 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів" у частині анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_3, позивач звернувся до суду з цим позовом.

За наслідками розгляду адміністративної справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою та регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування регулює Закон України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про землеустрій" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у межах повноважень, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, (у редакції, чинній з 05.08.2016), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до пункту "г" частини першої статті 14 Закону України "Про землеустрій", до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у сфері землеустрою, належать здійснення сертифікації інженерів-землевпорядників, утворення Кваліфікаційної комісії та ведення Державних реєстрів сертифікованих інженерів-землевпорядників та інженерів-геодезистів.

Згідно із статтею 60 Закону України "Про землеустрій", державний контроль за проведенням землеустрою, виконанням запроектованих заходів із землеустрою і дотриманням вимог, встановлених цим Законом, законами України та іншими нормативно-правовими актами при розробці документації із землеустрою, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, центральними органами виконавчої влади, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель відповідно до повноважень, визначених законом.

Відповідно до положень статті 61-1 цього Закону, державний нагляд у сфері землеустрою здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Під час здійснення заходів державного нагляду виконавців робіт із землеустрою центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, перевіряє дотримання сертифікованим інженером-землевпорядником вимог положень законів, інших нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою.

За наявності підстав для анулювання чи зупинення дії кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника акт перевірки є обов'язковим для розгляду на засіданні Кваліфікаційної комісії. За результатами розгляду акта Кваліфікаційна комісія направляє подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про анулювання чи зупинення дії кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника.

На підставі подання Кваліфікаційної комісії про анулювання чи зупинення дії кваліфікаційного сертифіката центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, приймає рішення про анулювання чи зупинення дії кваліфікаційного сертифіката та повідомляє інженера-землевпорядника письмово у двотижневий строк після надходження відповідного протоколу засідання Кваліфікаційної комісії.

Відповідно до пункту "в" частини дев'ятнадцятої статті 66 Закону України "Про землеустрій", кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника анулюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за поданням Кваліфікаційної комісії в разі встановлення факту порушення інженером-землевпорядником законодавства у сфері землеустрою відповідно до статті 68 цього Закону.

Так, згідно із статтею 68 Закону України "Про землеустрій", особи, винні в порушенні законодавства у сфері землеустрою, несуть відповідальність згідно із законом.

Кваліфікаційна комісія за результатами розгляду письмових звернень зацікавлених осіб, замовників документації із землеустрою, органів державної влади та місцевого самоврядування, саморегулівних організацій у сфері землеустрою вносить подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката (його анулювання) з таких підстав: грубе порушення сертифікованим інженером-землевпорядником вимог положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою; рішення суду за фактами неякісного проведення землеустрою сертифікованим інженером-землевпорядником; наявність у сертифікованого інженера-землевпорядника непогашеної судимості за корисливі злочини; з'ясування факту неправомірної видачі кваліфікаційного сертифіката.

На підставі подання Кваліфікаційної комісії про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, приймає відповідне рішення та повідомляє його письмово у двотижневий строк після надходження відповідного протоколу засідання Кваліфікаційної комісії.

Основні засади роботи Кваліфікаційної комісії визначено Порядком роботи Кваліфікаційної комісії, видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника та інженера-геодезиста, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 28.01.2016 № 11, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2016 за № 265/28395 (надалі - Порядок).

Згідно з пунктом 5 Розділу І Порядку, до повноважень Кваліфікаційної комісії належать, зокрема розгляд письмових звернень заінтересованих осіб, замовників документації із землеустрою, органів державної влади та місцевого самоврядування, саморегулівних організацій у сфері землеустрою та топографо-геодезичної і картографічної діяльності стосовно професійної діяльності сертифікованих інженерів-землевпорядників та інженерів-геодезистів, а також актів, складених за результатами здійснених Держгеокадастром заходів державного нагляду (контролю); прийняття рішень про внесення подання до Держгеокадастру стосовно анулювання чи зупинення дії сертифіката інженера-землевпорядника та/або інженера-геодезиста у випадках, визначених законом.

Відповідно до положень розділу ІІ Порядку, організаційною формою роботи Кваліфікаційної комісії є засідання, які проводяться в міру надходження документів або виникнення питань, розгляд яких потребує прийняття рішення, але не рідше один раз на місяць. Рішення Кваліфікаційної комісії приймаються шляхом відкритого голосування простою більшістю голосів присутніх на її засіданні та оформлюються протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени Кваліфікаційної комісії. Член Кваліфікаційної комісії, який не погоджується з прийнятим Кваліфікаційною комісією рішенням, висловлює окрему думку в письмовому вигляді, що додається до протоколу.

Згідно з пунктом 19 Розділу ІІІ Порядку, Кваліфікаційна комісія за результатами розгляду письмових звернень заінтересованих осіб, замовників документації із землеустрою, органів державної влади та місцевого самоврядування, саморегулівних організацій у сфері землеустрою робить подання до Держгеокадастру про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката (його анулювання) з таких підстав: грубе порушення сертифікованим інженером-землевпорядником вимог положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою; рішення суду за фактами неякісного проведення землеустрою сертифікованим інженером-землевпорядником; наявність у сертифікованого інженера-землевпорядника непогашеної судимості за корисливі злочини; з'ясування факту неправомірної видачі кваліфікаційного сертифіката.

На підставі подання Кваліфікаційної комісії про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката Держгеокадастр приймає відповідне рішення та повідомляє його письмово у двотижневий строк після надходження відповідного протоколу засідання Кваліфікаційної комісії. Рішення про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката може бути оскаржено в судовому порядку.

Відповідно до пункту 20 Розділу ІІІ Порядку № 11, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника анулюється Держгеокадастром: за зверненням сертифікованого інженера-землевпорядника; у разі набрання законної сили рішенням суду про обмеження дієздатності особи (інженера-землевпорядника), визнання її недієздатною, безвісно відсутньою; за поданням Кваліфікаційної комісії у разі встановлення факту порушення інженером-землевпорядником законодавства у сфері землеустрою відповідно до статей 66 та 68 Закону України "Про землеустрій"; на підставі свідоцтва про смерть.

З аналізу наведених правових положень вбачається, що анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника здійснюється Держгеокадастром за поданням Кваліфікаційної комісії за наявності однієї із підстав, визначених у статті 68 Закону України "Про землеустрій".

З матеріалів справи вбачається, що протокол засідання Кваліфікаційної комісії № 13 від 22.12.2016 року, подання Кваліфікаційної комісії про анулювання кваліфікаційних сертифікатів інженерів-землевпорядників від 26.12.2016 року № 16/736, наказ Держгеокадастру від 05.01.2017 року № 5 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів", містять посилання на порушення вимог положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою сертифікованими інженерами-землевпорядниками, у тому числі й ОСОБА_3

Такі порушення полягали, зокрема, у тому, що виготовлений та поданий на затвердження інженером-землевпорядником ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ-01.03) в межах населеного пункту с. Надержинщина на території Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області був складений з грубим порушенням земельного законодавства. Зокрема, було порушено статті 56, 57 Земельного кодексу України, оскільки для відведення земельної ділянки фізичній особі з метою ведення особистого селянського господарства було розроблено проект щодо земельної ділянки зі земель лісогосподарського призначення.

Таким чином, підставою для звернення до Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру слугував висновок експерта державної експертизи від 17.11.2016 року № 15/82-16 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ-01.03) в межах населеного пункту с. Надержинщина на території Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Встановлено, що розробником такого проекту є Приватне підприємство "Форас-Ленд" в особі його інженерів-землевпорядників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 /а.с.149-150/.

Розробку проекту землеустрою здійснено відповідно до рішення від 14.04.2016 року п`ятої сесії VІІ скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2800 га громадянину ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства /а.с. 128/.

Інженерами-землевпорядниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складений відповідний проект землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у якому зазначено, що земельна ділянка на території с. Надержинщина Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області загальною площею 0,2699 га відноситься до земель запасу (категорія - землі сільськогосподарського призначення) /а.с. 117-150/.

У таблиці № 1 до пояснювальної записки проекту землеустрою зазначено, що запроектовані землі відносяться до сільськогосподарських угідь, у тому числі полезахисна лісосмуга площею 0,2699 /а.с. 120/.

Висновком експерта державної експертизи від 17.11.2016 року № 15/82-16 встановлено, що запроектована земельна ділянка на території с. Надержинщина Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області загальною площею 0,2699 га відноситься до земель лісогосподарського призначення, та знаходиться у комунальній власності.

Зазначеним висновком з вищенаведених підстав не погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ-01.03) в межах населеного пункту с. Надержинщина на території Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Статтею 37 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" передбачено, що замовники або розробники об'єктів державної експертизи, заінтересовані у спростуванні висновків державної експертизи або їх окремих положень, подають обґрунтоване клопотання (заяву) про це до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Колегія суддів зазначає, що висновок експерта державної експертизи від 17.11.2016 року № 15/82-16 позивачем відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" не був оскаржений, він не є скасованим, а отже є чинним.

За таких обставин, виходячи з аналізу наведених вище норм законів та підзаконних нормативних актів та порівняння їх з фактичними обставинами справи, суд прийшов до висновку, що відповідачем повністю дотримана процедура прийняття оскаржуваного рішення про внесення подання та відповідне анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника.

Такі рішення про внесення подання (протокольне), дії Кваліфікаційної комісії відповідача з внесення подання та винесення оскаржуваного наказу про анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника вчинені за належної правової підстави - чинного й нескасованого висновку державної землевпорядної експертизи, яким констатовано грубе порушення інженером-землевпорядником земельного законодавства.

У своєму позові та у ході судового розгляду справи позивач та його представник заперечували висновки експерта державної експертизи про те, що земельна ділянка, щодо якої він розробляв згаданий проект землеустрою, відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення.

Однак суд не знаходить такі твердження доведеними.

Так, на підтвердження висновку експерта державної експертизи від 17.11.2016 року № 15/82-16 представником відповідача надана до суду довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями форми 6-зем станом на 01.01.2016 року на території Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, відповідно до якої земельна ділянка в розмірі 0,2699 га, яка передбачається до відведення, відноситься до лісових земель, полезахисна лісосмуга /а.с. 113/. Судом встановлено, що дана інформація була у розпорядженні інженерів-землевпорядників на момент розробки ними відповідного проекту землеустрою.

Перевіривши, до якої ж категорії земель відносилася зазначена полезахисна лісосмуга, колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до частини 1 статті 55 Земельного кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Стаття 4 Лісового кодексу України визначає, що до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.

Згідно зі статтею 5 Лісового кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Представник позивача наполягала на тому, що особливою ознакою, яка є визначальною для віднесення земель до категорії лісогосподарських є ознака передання таких земель в установленому порядку для потреб лісового господарства, посилаючись при цьому на визначення наведених вище статей Земельного та Лісового кодексів України.

Тому на підтвердження відсутності цієї обов"язкової, як на її думку, ознаки віднесення земель до категорії лісогосподарських, представник позивача надала суду довідки, надані на її запит ДП "Полтавське лісове господарство", Полтавським обласного управління лісового та мисливського господарства. В останніх наведено відомості про те, що земельна ділянка, проект відведення якої розробляв позивач, не надавалися для потреб лісового господарства.

Однак суд не погоджується з трактуванням цієї норми позивачем.

Визначення земель лісогосподарського призначення, надане статтею 55 Земельного кодексу України, фактично містить дві різні категорії:

1. лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки;

2. нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Таким чином, ознака передачі земельної ділянки для потреб лісового господарства є визначальною тільки для другого виду земель лісогосподарського призначення.

Лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, належать до земель лісогосподарського призначення без будь-яких умов. А, як уже зазначалося, за визначенням статті 4 Лісового кодексу України, захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара належать до лісового фонду. Земельна ділянка, запропонована до виділення гр.ОСОБА_4, згідно відомостей державної статистичної звітності форми 6-зем, належить до лісів, лісових земель, вкритих лісовою (деревною та чагарниковою) рослинністю і являється полезахисною лісосмугою, площею 0,2699а /а.с. 113/.

Натомість інженер-землевпорядник вказав у розділі "Експлікація земельних угідь" проекту землеустрою /а.с.120/, що ця земельна ділянка віднесена до сільськогосподарських угідь, що прямо суперечить даним державної статистичної звітності.

Таким чином, суд не приймає листи ДП "Полтавське лісове господарство", Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства /а.с.154,156/ як належні докази у справі, оскільки вони не спростовують віднесення земельної ділянки площею 0,2699 га до категорії лісогосподарських земель.

Більше того, суд звертає увагу, що лист Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства від 13.02.2017 року № 04-11/134 /а.с.156/ прямо вказує, що захисні насадження лінійного типу (у тому числі полезахисні лісові смуги) площею понад 0,1 га належать до земель лісового фонду, що відображається органами земельних ресурсів у формі 6-зем.

Так само не спростовують факту належності ділянки до земель лісогосподарського призначення картографічні матеріали, надані представником позивача, оскільки вони не є документом, який має властивості відображати правовий статус земельних ділянок згідно вимог законодавства.

Акт обстеження земельної ділянки від 15.08.2017 року, складений представниками Надержинщинської сільської ради та гр.ОСОБА_4, в якому міститься інформація про відсутність на ділянці деревних насаджень, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки складений значно пізніше, аніж виготовлено проект землеустрою.

Відповідно до статей 56, 57 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які поширюється особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

Згідно з підпунктом "г" пункта 4 статті 83 Земельного кодексу України зазначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі лісогосподарського призначення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про те, що земельна ділянка площею 0,2699 га в межах населеного пункту с. Надержинщина на території Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області є полезахисною лісосмугою, тому вона відноситься до земель лісогосподарського призначення, на які поширюється особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

Таким чином, інженером-землевпорядником ОСОБА_3, який у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначив про належність полезахисної лісосмуги до такої категорії земель, як сільськогосподарські угіддя, під час розробки проекту землеустрою за земельну ділянку лісогосподарського призначення грубо порушено вимоги положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що подання від 26.12.2016 року про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_3 внесено Кваліфікаційною комісією обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мали місце в даному випадку.

Наведені обставини засвідчують, що рішення Кваліфікаційної комісії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, оформлене протоколом від 22.12.2016 року № 13, прийнято правомірно.

Враховуючи правомірність рішення Кваліфікаційної комісії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у формі протоколу від 22.12.2016 року № 13, відсутні правові підстави для скасування наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 05.01.2017 року №5 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів" в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 04.08.2015 року № НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_3

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем у даній справі не доведено обґрунтованості своєї правової позиції та протиправності оскаржуваних рішень відповідача. Відповідач, у свою чергу, обґрунтував заперечення проти позову належними й достатніми доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача від 05.01.2017 року №5 та рішення відповідача, викладене у протоколі засідання від 22.12.2016 року № 13, є обґрунтованими і прийнятими відповідно до чинного законодавства, через що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Згідно зі статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати з відповідача не присуджуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2017 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков
суддя суддя Н.Ю. Алєксєєва Є.Б. Супрун