Справа № 814/1006/17
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2017 р. Справа № 814/1006/17

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомЦентрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області,
до за участю: представника позивача: Кузьміна Б.М. представника відповідача: Скороморовська Г.В.Південного офісу Держаудитслужби,
провизнання протиправною вимогу від 21.04.2017р. № 15-14-04-18/1746, В С Т А Н О В И В:
Центральне об'єднане управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області звернулось до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною вимогу Південний офіс Держаудитслужби про усунення порушень № 15-14-04-18/1746 від 21.04.2017 року в частині щодо коригування роботи.

Свої позовні вимоги Центральне об'єднане управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області обґрунтувало тим, що проведеною управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області ревізією Центрального об'єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області виявлено порушення пунктів 1, 5 частини 1 статті 49 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підпунктів "б", "є" пункту 10, пунктів 16, 39 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (в редакції на момент призначення пенсії) в частині призначення (перерахунку) Управлінням пенсії на підставі документів, що містять недостовірні відомості, а саме: втрачений (недійсний) паспорт та інших випадків передбачених законодавством, а саме: відсутня реєстрація за місцем проживання та відсутні дані щодо фактичного проживання (перебування) пенсіонера. Позивач зазначив, що Управління не має обов'язку з перевірки дійсності паспорта кожного громадянина, який звертається за пенсією. Такі запити можуть обґрунтовано надаватися управлінням до органів Державної міграційної служби за умови наявності ознак підробки, невідповідності паспорта встановленим вимогам або інших ознак, що викликають сумніви у справжності або дійсності цього документа. При зверненні громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за призначенням пенсії пенсіонери пред'являли паспорти, які відповідали Положенню про паспорт громадянина України, затвердженому постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року, і сумнівів не викликали. Тому, позивач не погоджується з вимогою про усунення порушень в частині щодо коригування роботи, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Південного офісу Держаудитслужби проти позову заперечив та зазначав, що Верховним Судом України висловлена правова позиція, відповідно до якої органом державного фінансового контролю здійснюється контроль за використанням і збереженням бюджетних коштів та у разі виявлення порушень законодавства органу державного фінансового контролю надано право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення порушень. Тоюто, пред'явлення обов'язкової до виконання вимоги щодо усунення виявлених під час планової виїзної ревізії, що оскаржує позивач, є законним повноваженням відповідача. Крім того, вимога є обов'язковою до виконання, так як спрямована на корегування роботи підконтрольної установи та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, в зв'язку з чим вимога не підлягає скасуванню.

Представник відповідача у задоволенні адміністративного позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд встановив наступне.

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Південним офісом Держаудитслужби в Миколаївській області проведено планову виїзну ревізію використання коштів, передбачених Пенсійному фонду України на дотації на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами та покриття дефіциту коштів Пенсійного фонду України для виплати пенсій Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

Результати ревізії оформлені актом від 29.03.2017 року № 15-14-11/28 (далі - Акт ревізії).

Ревізією виявлено факт порушення позивачем пунктів 1, 5 частини 1 статті 49 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підпунктів "б", "є" пункту 10, пунктів 16, 39 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (в редакції на момент призначення пенсії) в частині призначення (перерахунку) Управлінням пенсії на підставі документів, що містять недостовірні відомості, а саме: втрачений (недійсний) паспорт та інших випадків передбачених законодавством, а саме: відсутня реєстрація за місцем проживання та відсутні дані щодо фактичного проживання (перебування) пенсіонера.

Не погоджуючись з висновками ревізії у вказаній частині, позивачем Південному офісу Держаудитслужби були надані заперечення на Акт ревізії, які відповідачем були відхилені.

21 квітня 2017 року Південним офісом Держаудитслужби прийнято вимогу від 21.04.2017 рорку № 15-14-04-18/1746, якою позивача зобов'язано усунути виявлені порушення законодавства в установленому порядку (арк. справи 48-49).

Позивач не погоджуючись з вказаною вимогою звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив за наступного.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України від 26.01.1993 № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XII).

Відповідно до статті 2 Закону № 2939-XII, державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з пунктом 3 Положення, основними завданнями Держаудитслужби є, зокрема, забезпечення формування і реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.

Пунктом 4 Положення передбачено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль у міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи); реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, інспектування (ревізії); здійснює контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності, станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах, усуненням виявлених недоліків і порушень; вживає в межах повноважень, передбачених законом, заходів до усунення виявлених недоліків та запобігання їм у подальшому, а саме: проводить аналіз стану дотримання фінансової та бюджетної дисципліни, виявляє причини та умови, що призвели до недоліків і порушень, готує рекомендації та пропозиції щодо їх усунення і запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях (пункт 6 Положення).

Зазначені вище норми кореспондуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (пункт 7 частини 1 статті 10 Закону № 2939-ХІІ); порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях (пункт 15 частини 1 статті 10 Закону № 2939-ХІІ).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, у цій частині, є обов'язковою до виконання.

Як встановлено судом, оскаржуваною вимогою позивача зобов'язано усунути виявлені порушення законодавства в установленому порядку.

Крім того, зобов'язано позивача надати відповідачу вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень та розгляду питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб, які своїми діями (бездіяльністю) допустили фінансові порушення, із завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів.

Суд зазначає, що покладаючи на позивача обов'язок усунути встановлені ревізією порушення, відповідач в оскаржуваній вимозі не визначив конкретних дій та заходів, які необхідно вчинити позивачеві, залишивши повноваження щодо визначення способів усунення виявлених порушень на розсуд підконтрольної установи.

Стосовно виявлених порушень, зазначених в акті ревізії суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В акті ревізії зазначено, що під час виплати пенсії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 допущені порушення пунктів 1, 5 частини 1 статті 49 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підпунктів "б", "є" пункту 10, пунктів 16, 39 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (в редакції на момент призначення пенсії).

Пункт перший частини першої статті 49 Закону № 1058-ІУ передбачає припинення виплати пенсії у разі, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Пункт п'ятий частини першої статті 49 Закону № 1058-ІУ передбачає припинення виплати пенсії у інших визначених законом випадках.

Зокрема, у зв'язку з виявленими управлінням даними про недійсність паспортів громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відповідач вважає, що пенсія за віком (ОСОБА_5, ОСОБА_6.), пенсія у зв'язку із зтратою годувальника (ОСОБА_4.) призначені та виплачені цим громадянам незаконно.

Суд не може погодитись з таким висновком контролюючого органу з наступних підстав.

Чинне законодавство не прив'язує права особи на пенсію до дійсності або недійсності її паспорта.

Натомість, право особи на пенсію за віком визначається наявністю стажу та досягненням визначеного законодавством віку (стаття 26 Закону № 1058-ІУ, стаття 12 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», далі - Закон № 1788-ХІІ), право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника - наявністю страхового стажу у померлого годувальника, фактом перебування пенсіонера на утриманні у померлого годувальника, непрацездатністю особи, якій призначається пенсія у зв'язку із втратою годувальника (стаття 36 Закону № 105 8-ІV).

Наявність відповідних умов для призначення пенсій була встановлена управлінням при призначенні пенсій вказаним громадянам. Відповідачем також не встановлено відсутності у вказаних громадян права на призначену їм пенсію, з підстав відсутності необхідних віку, стажу, спеціального статусу тощо.

Згідно із пунктом 16 Порядку № 22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Зі змісту цієї правової норми вбачається, що паспорт є документом, що посвідчує особу заявника, який звертається за призначенням пенсії, дозволяє його ідентифікувати, підтверджує вік заявника та адресу. Відповідачем не встановлено і не стверджується про невідповідність фактичних прізвищ, імен, по батькові, віку, адрес пенсіонерів тим даним, що зазначені в паспортах, що пред'являлись управлінню при зверненні за призначенням пенсії. Також, цього не встановлено жодним рішенням суду або рішенням іншого компетентного органу.

Отже, пред'явлені вказаними громадянами паспорти не містили жодних недостовірних відомостей.

Крім того, Управління не має обов'язку з перевірки дійсності паспорта кожного громадянина, який звертається за пенсією. Такі запити можуть обґрунтовано надаватися управлінням до органів Державної міграційної служби за умови наявності ознак підробки, невідповідності паспорта встановленим вимогам або інших ознак, що викликають сумніви у справжності або дійсності цього документа.

При зверненні вказаних громадян за призначенням пенсії пенсіонери пред'являли паспорти, які відповідали Положенню про паспорт громадянина України, затвердженому постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для припинення виплати пенсії вказаним громадянам на підставі пункту першого частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV в управління не було.

Отже, суд погоджується з позицією позивача, що виявлені актом ревізії факти не є порушенням чинного законодавства.

Відповідно до приписів Закону 2939, фінансовий контроль здійснюється з метою виявлення порушень та вжиття заходів щодо їх усунення. При цьому такі заходи повинні бути ефективними та пропорційними, тобто спрямованими на фактичне усунення виявлених порушень з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення, яких спрямовані такі заходи. Водночас, вимоги органів державного фінансового контролю повинні бути законними, обґрунтованими, зрозумілими, чіткими та такими, що не допускають неоднозначного їх тлумачення.

Таким чином, суд констатує, що винесення Вимоги, що оскаржує позивач, є законним повноваженням відповідача.

Щодо обґрунтованості висновків ревізорів у Акті ревізії про безпідставність виплати пенсії деяким громадянам та необхідності припинення подальшої виплати пенсії, а також стягнення завданих збитків, то у Вимозі, що оскаржуються про це не йде мова.

Акт ревізії сам по собі не породжує, не змінює та не припиняє права та обов'язків сторін. Він є лише документом, який може бути використаний як доказ або правова підстава при прийнятті інших управлінських рішень.

Акт ревізії - це компетентна обґрунтована думка (позиція), ревізора щодо результатів перевірки, яка викладена ним для використання уповноваженою службовою особою при прийнятті конкретного управлінського рішення. Уповноважена службова особа при прийнятті управлінського рішення на підставі акту перевірки може як погодитися з думкою (позицією) ревізора, так і відхилити її.

Вимога №15-14-04-18/1746 від 21.04.17 носить загальний абстрактний характер, та не вимагає від позивача припинення виплати, стягнення збитків та інших конкретних дій.

Таким чином, сама Вимога напряму з висновками Акту ревізії не пов'язана, та жодних зобов'язань на Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва не покладає, окрім розгляду цієї Вимоги та надання відповіді відповідачу.

Верховним Судом України неодноразово висловлена правова позиція, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною (постанова ВСУ у справі №21-442а14 від 25.11.14, постанова ВСУ у справі № 21-40а14 від 15.04.15, постанова ВСУ у справі №21-89а14 від 13.05.14 ).

Приймаючі до уваги, до винесення вимог за результатами ревізій, передбачено ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко