Справа № 357/2315/17
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2017-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/2315/17
У Х В А Л А

18 серпня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дмитренко А. М.

при секретарі Ільницька І. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом Первинної незалежної профспілкової організації працівників Білоцерківської музичної школи № 3 до начальника відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що директор Білоцерківської музичної школи № 3 ОСОБА_2 протягом багатьох років створює нестерпні умови праці для частини працівників, у звязку з цим 09.02.2015 року в навчальному закладі частиною трудового колективу створена первинна незалежна профспілкова організація працівників Білоцерківської музичної школи № 3, яка 11.03.2015 року була зареєстрована в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 24.03.2015 року голова профспілки ОСОБА_3 надіслала директору школи запит щодо наявності колективного договору, але відповіді не отримала, 08.04.2015 року ОСОБА_3 запропонувала голові профспілкового комітету Білоцерківської музичної школи № 3 ОСОБА_4 створити обєднаний представницький орган для ведення переговорів і укладення колективного договору в закладі, але вона це робити відмовилася, а тому 14.04.2015 року директору школи ОСОБА_2 було направлено повідомлення про початок переговорів по укладенню колективного договору на 2015-2016 роки, але переговори не розпочалися з причини повного ігнорування з боку директора вказаних законних вимог. Пізніше виявилося, що в порушення ст.12 КЗпП України 08.04.2015 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради зареєстрований колективний договір на 2015-2016 роки між адміністрацією школи в особі ОСОБА_2 та профспілковим комітетом школи в особі голови профкому ОСОБА_4 без створення обєднаного представницького органу для укладення колективного договору. У звязку з відмовою директора школи укласти або узгодити з новоутвореною профспілковою організацією колективний договір, на загальних зборах цієї профспілкової організації 17.08.2016 року було прийняте рішення про звернення до начальника відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 з вимогою розірвати трудовий договір з директором БМШ № 3 ОСОБА_2, відповідний лист з вимогою був направлений відповідачу 20.02.2017 року. У визначений законом строк відповідач не виконала законну вимогу профспілки і не надала відповіді з цього приводу, що свідчить про її бездіяльність. А тому позивач просить суд зобовязати відповідача як субєкта владних повноважень вчинити дії по розірванню трудового договору /трудових відносин/ з директором БМШ № 3 ОСОБА_2 та звільнити її із займаної посади.

За ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошеля Б.І. від 22.03.2017 року відкрито провадження по даній справі.

Після задоволення відводів та самовідводів суддів Кошеля Б.І., Кошель Л.М., Бондаренко О.В., Ярмоли О.Я., згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2017 року справу розподілено на суддю Дмитренко А.М., ухвалою якої від 22.05.2017 року справу прийнято до провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, даний позов подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» розяснено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

В даному випадку позивач звертається до суду на підставі та в порядку ст.45 КЗпП України.

За положеннями цієї статті на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Якщо власник або уповноважений ним орган, або керівник, стосовно якого пред'явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.

У разі, коли рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) не виконано і не оскаржено у зазначений строк, виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) у цей же строк може оскаржити до суду діяльність або бездіяльність посадових осіб, органів, до компетенції яких належить розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації.

В п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

За положеннями ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У даному спорі вимоги позивача до відповідача начальника відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради не повязані з виконанням відповідачем владних управлінських функцій, як субєктом владних повноважень, відповідач діє як власник /уповноважений ним орган/, до компетенції якого належить розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації.

Оскільки ці вимоги спрямовані на захист трудових прав працівників, виникають із трудових правовідносин, то вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, незалежно від того, що стороною у справі є посадова особа органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

А тому суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, даний спір не належить до адміністративної юрисдикції.

Представник позивача ОСОБА_3 у вирішенні даного питання покладається на розсуд суду, відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, надіслала письмове клопотання щодо розгляду справи без її участі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 45 КЗпП України, ст.ст. 2, 3, 17, 157 КАС України, ст.15 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом Первинної незалежної профспілкової організації працівників Білоцерківської музичної школи № 3 до начальника відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_5