Справа № 161/6504/17
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/6504/17
Провадження № 2-а/161/659/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі - Шолом С.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача Васюти В.М.

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Луцьку, в особі інспектора №3 батальйону старшого сержанта поліції Васюти Володимира Миколайовича про скасування постанови ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора №3 батальйону старшого сержанта поліції Васюти Володимира Миколайовича про скасування постанови.

Свої вимоги обґрунтовує тим, 08.04.2017 року інспектором роти №3 батальйону УПП у м. Луцьку старшим сержантом поліції Васютою В.М. було складено постанову про адміністративне правопорушення серії АР№864591. В постанові зазначено, що позивач, 08.04.2017 року о 23:35 год. в м. Луцьку на перехресті вул. Шевченка та вул. Набережної перейшов проїжджу частину в невстановленому місці, поза пішохідним переходом, чим порушив п. 4.7 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 127 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 51 грн.

Вказує, що не згідний з постановою, вважає її неправомірною та безпідставною, такою, що винесена з грубим порушенням норм процесуального права, а висновок про вину позивача у порушенні правил дорожнього руху не відповідає дійсності. Вважає, що відповідач грубо порушив процесуальний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного просить визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №864591 від 08.04.2017 року про адміністративне правопорушення, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції м. Луцьк старшим сержантом поліції Васютою В.М.

В судовому засіданні в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, до участі у справі залучено Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач Васюта В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, в якості доказів надав відеозапис на якому зафіксовано момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ст. 127 ч. 1 КУпАП.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

В силу положень ч. 1 ст. 71 КАС України позивач повинен довести ті обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається із оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 864591 від 08.04.2017 року, 08.04.2017 року о 23:35 год. в м. Луцьку на перехресті вул. Шевченка та вул. Набережної перейшов проїжджу частину в невстановленому місці, поза пішохідним переходом, чим порушив п. 4.7 ПДР України (а.с. 3).

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту ( частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Під час несення служби, у відповідності до вимог п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимоги цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, забезпечення безпеки осіб та забезпечення безпеки дорожнього руху може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах фото і відеотехніку, у зв'язку із чим відповідачем використовувалась нагрудна відеокамера, що була розміщена на форменому одязі. Суд зазначає, що факт порушення правил дорожнього руху, та складання постанови серія АР №864591 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 127 КУпАП зафіксовано на нагрудну відеокамеру інспектора патрульної поліції, відео запис міститься в матеріалах справи. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено інспектором патрульної поліції, яка відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч. 1 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки Позивачем вчинено адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а розгляд справи віднесено до компетенції Національної поліції, у відповідності до вимог ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Стосовно наведених доводів позивача, щодо правової неможливості здійснити розгляд справи про притягнення до адмінправопорушення на місці його скоєння, суд зазначає, що відповідно до вимог ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. З огляду на положення наведених норм, з урахуванням приписів ст.258 КУпАП, суд зазначає, що в даному випадку при вчиненні адмінправопорушення пов'язаного з безпекою руху передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП, чітко визначена правова можливість для інспектора патрульної поліції винесення постанови на місці вчинення цього порушення. Таке правове регулювання, здійснене внаслідок змін, що відбулися у законодавстві пов'язаного з реформуванням системи правоохоронних органів. Тобто, законодавство зазнало таких змін, якими наділило інспекторів поліції, що здійснюють контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками, повноваженнями на не складання протоколу, та винесення постанови на місці вчинення правопорушення, при чому в даному випадку винесення постанови такою уповноваженою особою за місцем обліку транспортного засобу або за місцем проживання порушника, чи за місцем скоєння правопорушення нівельовано. До внесення змін, така можливість була передбачена коли по факту скоєння правопорушення складались протоколи та відбувався збір доказової бази такого порушення. До того ж, колегія суддів зазначає, що положення ч.2 ст. 276 КУпАП слід вважати загальною та такою, що передбачає альтернативу стосовно місця розгляду справ. В той час, як положення ст. 256 Кодексу є спеціальною нормою та встановлює виключне місце прийняття такої постанови. Рішення КС України від 26.05.2015 року по справі №5-рп/2015, наданні висновки стосовно того, що положення частини першої статті 276 КУпАП яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку не відноситься до ст. 258 КУпАП та її не тлумачить з урахуванням змін, що відбулися в Кодексі після прийняття такого рішення. Таким чином, у відповідності до положень ст. 256 КУпАП відповідачем розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та, враховуючи характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 283 КУпАП, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 51 гривень. Копію постанови АР №864591 від 08.04.2017 року позивач отримав поштовим рекомендованим листом 15.04.2017 року (а. с. 5). Як вбачається з постанови серія АР № 864591, відповідачем при притягненні до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст. 127 КУпАП, виконано та дотримано вимоги ст. 33 КУпАП, яка передбачає загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, про що свідчить розмір штрафу, що складає 51 гривень: він є у межах санкції ч.1 ст. 127 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник звернули увагу суду не на відсутність факту адміністративного порушення, а на те, що відповідач не врахував особу позивача, того, що він є студентом і можна було йому зробити просто зауваження, а не штрафувати. З огляду на характер вчиненого правопорушення передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП, то його не можна вважати малозначним, а тому відповідач обґрунтовано не застосував наслідки ст .22 КУпАП. Врахувавши особу порушника. Суд оцінивши всі надані суду позивачем та відповідачем докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивач дійсно скоїв адміністративне правопорушення за яке був притягнений до адміністративної відповідальності. Таким чином, суд вважає, що в справі постанова про накладання адміністративного стягнення на позивача, об'єктивність якої підтверджена переглянутими під час судового засідання відеозаписом наданим представником відповідача, є доказом правомірності поведінки суб'єкта владних повноважень у взаємостосунках з позивачем. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора №3 батальйону старшого сержанта поліції Васюти В. М. про скасування постанови АР № 864591 від 08.04.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 11, 159, 163, 167, 171-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Луцьку, в особі інспектора №3 батальйону старшого сержанта поліції Васюти Володимира Миколайовича про скасування постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук