Справа № 816/1236/17
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року Справа № 816/1236/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ісайченко М.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - Тернової Н.В., Гриценко Т.А.,

представника третьої особи - Колісник Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно управління реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виконавчий комітет Полтавської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу та висновку, -

В С Т А Н О В И В:

28.07.2017 державний реєстратор речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно управління реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради ОСОБА_1 (надалі - державний реєстратор, позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі - також відповідач-1), третя особа: Виконавчий комітет Полтавської міської ради (надалі - ВК Полтавської МР, третя особа) про визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №395/1 від 07.07.2017 та висновку №16 від 07.07.2017, прийнятого Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 залучено у якості другого відповідача - відділ розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі також - відповідач-2).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, який став підставою для винесення спірного наказу, не відповідає фактичним обставинам. Вважає, що наказ Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 07.07.2017 №395/1 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки представником заявника було надано довіреність російською мовою, внаслідок чого не було можливості встановити обсяг його повноважень, що і стало підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.06.2017 №35891862 .

Представник Головного територіального управління юстиції у Полтавській області проти позову заперечував, посилаючись на те, що в ході розгляду скарги на дії державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно управління реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради ОСОБА_1, що полягали у прийнятті рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.06.2017 №35891862, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області встановлено порушення держаним реєстратором вимог законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що зумовило прийняття рішення про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 днів.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

21.06.2017 до виконавчого комітету Полтавської міської ради звернувся ОСОБА_5 із заявою про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (а.с. 15-16).

До заяви ОСОБА_5 було подано довіреність від ОСОБА_6 77АВ3255967, складену російською мовою (а.с. 17).

Державний реєстратор ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_5, що не може перевірити обсяг його повноважень, оскільки наданий документ, що містить юридичну термінологію, складено російською мовою. Останній наполягав на реєстрації його заяви у базі даних.

27.06.2017 державним реєстратором ОСОБА_1 прийнято рішення про зупинення розгляду заяви № 35891862 у зв'язку із відсутністю у повному обсязі документів, необхідних для проведення для проведення реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: ОСОБА_5 в якості документу, що підтверджує його повноваження діяти від імені іншої особи подано документ іноземною мовою та не надано перекладу відповідно до статті 79 Закону України "Про нотаріат" (а.с. 19, зворотній бік).

ОСОБА_5 не погодився із зазначеним рішенням та оскаржив його до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (скарга № О-814/7 від 03.07.2017, а.с. 59 - 62).

За результатами розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області складено висновок від 07.07.2017 (а.с. 20-21) та прийнято наказ № 395/1 від 07.07.2017 (а.с. 22), якими скаргу ОСОБА_5 задоволено частково шляхом тимчасового блокування доступу державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавської міської ради ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 днів. В частині вимог щодо скасування рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви відмовлено у зв'язку із відсутністю законодавчої можливості прийняття такого рішення.

Державний реєстратор не погодилася із зазначеним рішенням та оскаржила його до суду.

Перевіряючи правомірність оскарженого рішення Головного територіального управління про тимчасове блокування доступу державного реєстратора ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 днів суд виходить з наступного.

За приписами статті 38 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державні реєстратори, суб'єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Шкода, завдана державним реєстратором фізичній чи юридичній особі під час виконання своїх обов'язків, підлягає відшкодуванню на підставі рішення суду, що набрало законної сили, у порядку, встановленому законом.

Статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги: 1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора; 2) на дії або бездіяльність суб'єктів державної реєстрації прав. Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган. Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України. Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" та "д" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України. У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги. Рішення, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня після прийняття такого рішення шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації прав та сплата адміністративного збору не вимагаються. Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених підпунктами "г" та "ґ" пункту 2 частини шостої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав визначається Міністерством юстиції України.

Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами.

Пунктом 2 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, передбачено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

За змістом пункту 5 зазначеного Порядку, перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

Відповідно до пункту 8 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Приписами пунктів 12-14 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу. Якщо у скарзі заявлено дві або більше вимог, комісія надає правову оцінку кожній із них, яка включається до висновку комісії. Висновок комісії, на підставі якого суб'єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов'язково містить інформацію про те, що: 1) рішення, дії або бездіяльність суб'єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації; 2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов'язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб'єктом розгляду скарги рішень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пунктом 2 частини шостої статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Як вбачається з висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 81 - 84), підставою для прийняття оскаржених рішень стало те, що державний реєстратор ОСОБА_1 за наявності довіреності на російській мові, наданої ОСОБА_5 разом із заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав законних підстав для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952 - IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Згідно частини другої статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 40 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 врегульовано, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Статтею 23 цього Закону визначено вичерпний перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме:

1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;

2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

Враховуючи те, що право на використання регіональної мови або мови меншини у приватному та суспільному житті є невід'ємним правом відповідно до принципів, проголошених у Міжнародному пакті Організації Об'єднаних Націй про громадянські і політичні права, та відповідно до духу Конвенції Ради Європи про захист прав і основних свобод людини державами - членами Ради Європи 05.11.1992 підписано Європейську Хартію регіональних мов або мов меншин, ратифіковану Україною Законом № 802-IV від 15.05.2003.

За приписами статті 10 Хартії Україна зобов'язалася вжити низку заходів у сфері діяльності державних органів та надання публічних послуг, спрямованих на забезпечення прав осіб, що вживають регіональні мови або мови меншин.

Згідно статті 10 Рамкової конвенції про захист національних меншин від 01.02.1995, ратифікованої Україною Законом України N 703/97-ВР від 09.12.97, Україна зобов'язалася визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право на вільне і безперешкодне використання мови своєї меншини, приватно та публічно, в усній і письмовій формі.

За приписами статті 6 Закону України "Про засади державної мовної політики" державною мовою України є українська мова.

Частиною 2 статті 7 Закону російську мову віднесено до регіональних мов або мов меншин України, до яких застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі на підставі Європейської хартії регіональних мов або мов меншин.

Частиною 1 статті 18 цього Закону передбачено, що в економічній і соціальній діяльності державних підприємств, установ та організацій основною мовою є державна мова, а також вільно використовуються російська та інші регіональні мови або мови меншин.

22.01.1993 держави - члени СНД підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Законом України № 240/94-ВР. Цей документ спрямований на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД.

Згідно статті 13 Конвенції усі документи, складені та посвідчені згідно із чинним законодавством країни, не потребують додаткового посвідчення і користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

За приписами статті 17 Конвенції у відносинах одна з одною при виконанні цієї Конвенції установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних сторін або російською мовою.

Як вбачається з рішення про зупинення розгляду заяви № 35891862 від 27.06.2017 (а.с. 19, зворотній бік) підставою для його прийняття слугувала відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: ОСОБА_5, в якості документу, що підтверджує його повноваження діяти від імені іншої особи подано документ іноземною мовою та не надано перекладу відповідно до статті 79 Закону України "Про нотаріат".

Як вбачається з наданих до суду диплому про вищу освіту ОСОБА_1 з додатками (а.с. 92 - 94) та атестату про повну загальну середню освіту з додатками (а.с. 95- 98), позивач не вивчала російської мови у школі та університеті.

Разом з тим, у судовому засіданні позивач пояснила, що вона розуміє російську мову, але не розуміє юридичної термінології.

На запитання суду, що саме реєстратору було не зрозуміло в довіреності, наданій ОСОБА_5 суд чіткої відповіді не отримав. Посилання позивача на те, що вона не знала, як писати на українській мові прізвище, ім'я та по - батькові заявника спростовується рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/2551/17 (а.с. 18), в якому міститься прізвище, ім'я та по - батькові заявника, а також зазначено, що представником позивача був ОСОБА_5, та яке було надано ОСОБА_5 реєстратору для реєстрації прав.

При цьому, зі змісту довіреності ОСОБА_5 вбачається, що для з'ясування обсягу повноважень ОСОБА_5 не обов'язково володіти юридичною термінологією на російській мові.

За таких обставин слід дійти висновку, що державний реєстратор ОСОБА_1, розуміючи російську мову, могла встановити обсяг повноважень ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_6, а відтак суд вважає рішення державного реєстратора ОСОБА_1 про зупинення розгляду заяви № 35891862 від 27.06.2017 необґрунтованим.

Твердження позивача про те що Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 не поширюється на спірні правовідносини на думку суду є необґрунтованим, оскільки, по - перше, правовідносини щодо реєстрації права власності нерозривно пов'язані та випливають з цивільних правовідносин, по - друге, призначенням Конвенції є саме забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД.

Стосовно застосування Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавській області до позивача санкції у вигляді блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 днів суд зазначає наступне.

Підпунктом "г" пункту 2 частини 6 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерству юстиції України та його територіальним підрозділам надано право приймати мотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Пунктом 15 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, визначено, що рішення, передбачені підпунктами "г" і "ґ" пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та підпунктами "г" і "ґ" пункту 2 частини шостої статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", виконуються технічними адміністраторами реєстрів.

Разом із тим, ні положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ні Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, ні Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, не передбачено алгоритму визначення тривалості тимчасового блокування доступу державного реєстратора прав на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який би застосовувався Комісією під час розгляду скарг за допущення відповідних порушень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Посилання позивача на відсутність визначення у законодавстві строку тимчасового блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як підставу для скасування оскарженого рішення Головного територіального управління юстиції у Полтавській області суд відхиляє з огляду на те, що визначення такого строку є дискреційним повноваженням відповідача при реалізації його права, передбаченого статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За викладених обставин оскаржений наказ Головного територіальне управління юстиції у Полтавській області №395/1 від 07.07.2017 та висновок №16 від 07.07.2017 Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відтак, позовні вимоги є неправомірними і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 21.08.2017.

Суддя К.І. Клочко