Справа № 813/3067/16
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6799/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Обрізка І.М., Яворського І.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Львівський керамічний завод" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі за позовом закритого акціонерного товариства "Львівський керамічний завод" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, третіх особ без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_2 кооператив Житлово-будівельний кооператив На Роксоляни 51, Львівська міська рада про визнання протиправною бездіяльності та скасування реєстрації декларації,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2016р. закрите акціонерне товариство "Львівський керамічний завод" звернулося в суд з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, третіх осіб без самостійних вимог - ОСОБА_2 кооператив Житлово-будівельний кооператив На Роксоляни 51, Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльність: Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Львівській області щодо проведення позапланової перевірки та скасування реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт ЛВ 44 від 01.10.2015 року; інспекції державного архітектурно будівельного контролю у м. Львові щодо проведення позапланової перевірки та скасувати реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації № ЛВ 10 від 10.11.2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанову оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені у позовній заяві та уточненнях до неї, яким суд не дав належної правової оцінки. Судом не було надано жодної правової оцінки стосовно достовірності даних, що були внесені ОК Житлово-будівельний кооператив На Роксоляни 51 у Декларації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що в Інспекції були відсутні правові підстави та повноваження щодо перевірки даних, зазначених у Деклараціях, а відповідальність за достовірність таких даних покладена на замовника. При реєстрації Декларації Інспекція діяла правомірно, в межах, в спосіб і у відповідності до вимог законодавства, відтак відсутні підстави для скасування її реєстрації. Також у даних правовідносинах є відсутнє порушення субєктивного права ЗАТ "Львівський керамічний завод", що є достатньою підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог позивача.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд розяснив, що за змістом ст.159 КАС судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ЗАТ «Львівський керамічний завод» на адресу Інспекції ДАБК у м. Львові та ДАБІ у Львівській області направлено заяви вимоги про скасувати реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт № ЛВ 44 від 01.10.2015 року та скасувати реєстрацію Декларації про готовність обєкта до експлуатації № ЛВ 10 від 10.11.2015 року.

22.08.2016 року Департамент ДАБІ у Львівській області скерував листа № 1013-6/4991/16 за належністю до ІДАБК м. Львова.

02.09.2016 року Інспекції ДАБК м. Львова надано відповідь заявнику, яка зводиться до того, що у звязку з тим, що реєстрація декларації про готовність обєкта за вказаною адресою відповідно до даних отриманих з Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, проведена 11.11.2015 року в Інспекції відсутні підстави для здійснення заходів державного архітектурно будівельного контролю щодо перевірки достовірності даних.

Публічно правові відносини у звязку з реєстрацією Департаментом Державної архітектурно будівельної інспекції у Львівській області про початок виконання будівельних робіт від 01.10.2015 року та декларації про готовність обєкта до експлуатації від 10.11.2015 року на обєкт завершення будівництва 24 квартирного житлового будинку з нежитловими приміщеннями на вул. Роксоляни, 51 у м. Львові, що належить ОК «ДБК на Роксоляни, 51» виникли між субєктом владних повноважень ДАБІ у Львівській області та третьою особою у справі ОСОБА_2 кооператив Житлово-будівельний кооператив На Роксоляни 51.

Обєкт незавершеного будівництва 24 квартирного житлового будинку на вул. Роксоляни, 51 було передано ОК «Житлово-будівельний кооператив На Роксоляни 51, згідно акту приймання передачі від 20.02.2014 року на підставі ухвали Львівської міської ради № 2321 від 30.05.2013 року «Про надання згоди на прийняття у власність територіальної громади м. Львова обєкта незавершеного будівництва 24 квартирного житлового будинку на вул. Роксоляни, 51».

Також суд першої інстанції констатує ту обставину і цього не спростовують сторони, що на день звернення з заявами про проведення перевірок обєкт був прийнятий в експлуатацію та на частину квартир зареєстровано право власності за фізичними особами (пайовиками).

У відповідності до частин 4, 5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №3038-VI) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

За змістом частин 1, 4-6, 10 ст.39 Закону №3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність обєкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Приписами ч.2 ст.39-1 цього ж Закону передбачено, що у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі КМУ). Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається КМУ у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Такий Порядок затверджено постановою КМУ від 17.10.2013 №868, за змістом п.49 якого у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані обєкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований обєкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта.

У разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований обєкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося двома і більше особами, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає документ, яким визначено окрему частину обєкта нерухомого майна, що набувається у власність кожною з таких осіб, або їх письмову заяву про розподіл часток у спільній власності на новозбудований або реконструйований обєкт нерухомого майна у звязку з набуттям права спільної власності на такий обєкт.

У відповідності до частин 1 і 2 ст.331 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Необхідно констатувати, що в межах даної справи, надання правової оцінки Деклараціям, а також діям і рішенням Інспекцій, може бути здійснено лише у призмі чисто господарських (цивільних) правовідносин.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За ч.2 ст.2 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, що розглядається, спір стосується не стільки правомірності дій Інспекції, скільки правомірності наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області №00859 від 17.06.2013р «Про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Львова незавершеного будівництва 24 квартирного житлового будинку на вул. Роксоляни, 51», ухвали Львівської міської ради № 2321 від 30.05.2013 року «Про надання згоди на прийняття у власність територіальної громади м. Львова обєкта незавершеного будівництва 24 квартирного житлового будинку на вул. Роксоляни, 51», акта приймання передачі обєкта незавершеного будівництва 24 квартирного житлового будинку на вул. Роксоляни, 51, що призвело до порушення речового права позивача, тобто цивільного права, що підтверджується наявними у справі матеріалами ( ухвал Господарського суду Львівської області від 13.06.2016р у справі №914/1563/16, №914/1566/16, які зупинено провадженням), а отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про видачу дозвільних документів та введення в експлуатацію таких об'єктів з видачею правовстановлюючих документів, подальше оспорювання правомірності таких дій має вирішуватися у порядку господарської (цивільної) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 листопада 2015 року у справі № 21-2054а15.

Пунктом 1 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім визначених спорів.

Відтак, суд загальної юрисдикції вирішуючи господарський спір (виходячи із можливого субєктивного складу сторін спору) про відновлення прав позивача (наприклад - про визнання права власності на нерухоме майно), може (зобовязаний) дати оцінку законності, якщо їх видача (реєстрація, прийняття) сприяло порушенню його прав.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 лютого 2011 року №21-3а11.

Апелянт в апеляційній скарзі на вказані обставини не посилається, однак відповідно до ч.1 ст.195 КАС, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього ж Кодексу суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому ч.1 ст.203 КАС визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та постановлення ухвали про закриття провадження у цій справі.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Львівський керамічний завод" задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі № 813/3067/16 скасувати та закрити провадження у цій справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текс виготовлено 22.08.2017р.