Справа № 820/645/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 р. Справа № 820/645/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-східного офісу Держаудитслужби на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2017р. по справі № 820/645/17

за позовом ОСОБА_1

до В.о. начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби Єфімова Юрія Вікторовича , Державної фінансової інспекція України , Державної аудиторської служба України , Північно-східного офісу Держаудитслужби

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, з позовом, в якому з урахуванням клопотання про залишення без розгляду частини позовних вимог, просить суд визнати протиправними дії в.о. начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби Єфімова Юрія Вікторовича щодо пропонування позивачу посади заступника начальника відділу організаційної роботи Північно-східного офісу Держаудитслужби.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії в.о. начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби Єфімова Юрія Вікторовича щодо пропонування ОСОБА_1 посади заступника начальника відділу організаційної роботи Північно-східного офісу Держаудитслужби.

Північно-східний офіс Держаудитслужби, не погодившись з постановою суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає , що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, крім того суд до встановлених правовідносин не вірно застосовано норми матеріального права, тому у зв'язку з неповним з'ясуванням судом першої інстанції всіх обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає зазначене рішення суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 року та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує , що право ОСОБА_1 на рівнозначну посаду не є абсолютним і закінчується там, де починаються права та інтереси інших працівників, робочі місця яких скорочуються. Єдиним шляхом реалізації права кожного із працівників, посади яких ліквідуються, бути призначеними на рівнозначну посаду без надання переваг, є проведення конкурсу, що забезпечить об'єктивну оцінку та надасть рівні можливості всім кандидатам. Рівнозначна посада Північно-східного офісу Держаудитслужби була заміщена за результатами конкурсного відбору та за погодженням Кабінету Міністрів України. Відповідач в повній мірі забезпечив реалізацію права ОСОБА_1 на заміщення рівнозначної посади шляхом надання можливості зайняти посади першого заступника та заступника начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби за наслідками проведення конкурсу. ОСОБА_1 був обізнаний про оголошений конкурс, але умисно не скористався правом взяти участь у зазначеному конкурсі, що також свідчить про безпідставність його позовних вимог. Саме за умови неможливості працевлаштування ОСОБА_1 на рівнозначну посаду, керівник Північно - східного офісу Держаудитслужби Єфімов Юрій Вікторович запропонував позивачеві вакантну посаду заступника начальника відділу організаційної роботи Північно - східного офісу Держаудитслужби. Дії начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби щодо пропонування ОСОБА_1 нижчої вакантної посади з метою переведення без конкурсу відповідає приписам ст. 41, 87 Закону України «Про державну службу» та статті 40 Кодексу законів про працю України. Твердження позивача про те, що відповідачем порушені його трудові права: не запропоновано йому рівнозначної посади та не дотримано вимог ст. 22 Закону України «Про державну службу» є необґрунтованими, оскільки до припинення трудових відносин (розірвання трудового договору) роботодавець завчасно запропонував працівнику зайняти, за його згодою, іншу посаду в новоствореному органі Держаудитслужби, яку відповідно до приписів ст. 41 Закону України „Про державну службу" ОСОБА_1 з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу. Уповноважена особа дійшла висновків про те, що професійна підготовка та продуктивність праці ОСОБА_1 дозволяє обіймати посаду заступника начальника відділу організаційної роботи Північно - східного офісу Держаудитслужби. Дії та рішення щодо повідомлення про зміну істотних умов праці та пропонування Позивачеві посади заступника начальника відділу організаційної роботи Північно-східного офісу Держаудитслужби вчинені з метою реалізації положень Закону України „Про державну службу" та КЗпП України та стали підставою для прийняття наказу № 17-0 Держфінінспекції України від 31.03.2017 року про звільнення ОСОБА_1 Від так, дії Єфімова Ю.В., які є предметом оскарження, є діями одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання.

ОСОБА_1 заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги , вважає постанову суду першої інстанції правомірною, обґрунтованою та такою , що прийнята з урахуванням всіх обставин справи та застосуванням норм чинного законодавства. Просить суд апеляційної інстанції залити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 року, в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає зміні в частині способу захисту прав позивача, виходячи з наступного підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом Державної фінансової інспекції України від 07.03.2012р. № 240-о позивача призначено на посаду першого заступника начальника Державної фінансової інспекції в Харківській області.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. № 519-р функції і повноваження Державної фінансової інспекції України, що припиняється, покладено на Державну аудиторську службу України, повноваження якої затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016р. №43 "Про затвердження Положення про Державну аудиторську службу України".

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016р. №266 зазначеним органом прийнято рішення про утворення юридичних осіб публічного права - міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби України, в тому числі Північно-східного офісу Держаудитслужби.

При цьому, реорганізація територіальних органів Державної фінансової інспекції України здійснюється шляхом їх приєднання до відповідних міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби України за переліком згідно з додатком 2 до Постанови №266.

Згідно наведеного додатку до утвореного Північно-східного офісу Держаудитслужби приєднуються Держфінінспекції в Луганській, Полтавській, Харківській та Сумській областях, при цьому загальна кількість штатних одиниць Держфінінспекцій у перелічених вище областях становить 645, а загальна кількість штатних одиниць в утворюваному органі - Північно-східному офісі Держаудитслужби передбачена у кількості 470.

Таким чином, при перетворенні Державної фінансової інспекції України в Державну аудиторську службу України має місце скорочення штатів працівників при ліквідації частини територіальних органів Державної фінансової інспекції України із зміною в організації праці.

Також , судом встановлено, що 11.01.2017р. позивача ознайомлено з повідомленням про зміну істотних умов державної служби в зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників (т.1 а.с. 12), запропоновано іншу посаду - заступника начальника відділу організації роботи Північно-східного офісу Держаудитслужби, а також попереджено, що в разі незгоди на продовження державної служби в зв'язку із зміною істотних умов державної служби позивачу необхідно подати заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України "Про державну службу", в іншому випадку - заяву про переведення на запропоновану позивачу посаду не пізніше як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з цим повідомленням.

Вважаючи таке повідомлення неправомірним, позивач звернувся до суду з даним позовом, а запропоновану йому посаду заступника начальника відділу організаційної роботи Північно-східного офісу Держаудитслужби позивач вважає такою, що є нерівнозначною раніше займаній посаді, а також такою, що не відповідає його кваліфікації, професійним здібностям та стажу роботи. Позивач вказує, що на підприємстві були наявні посади, які є рівнозначними, проте позивачу їх для заміщення запропоновано не було.

Наказом Державної фінансової інспекції України від 31.03.2017р. № 170 (т.2 а.с.1) позивача звільнено з посади першого заступника начальника Державної фінансової інспекції в Харківській області та припинено державну службу за його заявою.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідачем не доведено правомірності дій відповідача - в.о. начальника Північно-східного офісу Держаужитслужби Єфімова Ю.В. щодо пропонування позивачу посади заступника начальника відділу організаційної роботи, що зумовлює висновок про наявності факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1, але саме при проведенні процедури попередження його про зміну істотних умов державної служби у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників та запропонування вакантних посад ", виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України "Про державну службу", №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889-VIII)

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну службу" державна служба здійснюється, зокрема, з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборони всіх форм та проявів дискримінації, відсутності необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України "Про державну службу" вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Положеннями ч. 5 ст. 22 Закону України "Про державну службу" встановлено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну службу" рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Пунктом 1 частини 1 ст. 43 Закону України "Про державну службу" встановлено, що підставами для зміни істотних умов державної служби є: ліквідація або реорганізація державного органу; зменшення фонду оплати праці державного органу; скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України "Про державну службу" зміною істотних умов державної служби вважається зміна: належності посади державної служби до певної категорії посад; основних посадових обов'язків; умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. ст. 43 Закону України "Про державну службу" про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі п.6 ч. 1 ст. 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

У випадку незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною 3 статті 36 КЗпП у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно з частиною 1 статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Так, відповідно до абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше) дія трудового договору працівника продовжується (частина 3 статті 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Лише скорочення чисельності чи штату працівників під час проведення реорганізації установи, що поєднується з неможливістю переведення працівника за його згодою на іншу роботу, є підставою для звільнення працівника за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 17.10.2011 (справа № 2а-237а11), від 28.10.2014 (справа №21-484а14), від 19.01.2016 (справа №21-2225а15), відповідно до якої встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 40, частин 1 та 3 статті 49-2 КЗпП власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи.

Вбачається, що власник або уповноважений ним орган вживає заходів до переведення працівника за його згодою на посаду, що відповідає його кваліфікації, а за відсутності такої посади - на іншу роботу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 01.10.2013 року (справа № 21-319а13), від 10.03.2015 року (справа № 21-52а15).

Аналізуючи наведені правові норми, Верховний Суд України у своїй постанові від 1 квітня 2015 року у справі 6-40цс15 дійшов висновку про те, що, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

В силу положень першої частини статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, наведені висновки Верховного Суду України є обов'язковими для відповідача, як суб'єкта владних повноважень, який застосовує у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму закону.

Так, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок роботодавця чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

У межах спірних правовідносин судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що в даному випадку дійсно мала місце реорганізація Держфінінспекції України та ліквідація територіальних органів, в тому числі Держфінінспекції в Харківській області. Реорганізація останньої відбувається шляхом приєднання до новоствореного Північно-східного офісу Держаудитслужби та скорочення чисельності працівників.

Новоутворена юридична особа - Північно-східний офіс Держаудитслужби створювався шляхом приєднання до нього Держфінінспекції в Луганській, Полтавській, Харківській та Сумській областях. Відтак, всі особи, що обіймали відповідні посади на момент створення Північно-східного офісу Держаудитслужби мали рівні права щодо зайняття рівнозначної посади у новоствореному органі.

За таких обставин позивач мав також право на зайняття рівнозначної займаній ним посаді у новоутвореному органі з урахуванням раніше займаної посади та попередньої роботи.

11.08.2016р. введено в дію структуру та штатний розпис Північно-східного офісу Держаудитслужби, зі змісту якого вбачається наявність посади начальника, першого заступника начальника та заступника начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби.

Таким чином, згідно штатного розпису від 11.08.2016 в новоствореному Північно-східному офісі Держаудитслужби до 5-ї групи оплати праці віднесені дві посади: перший заступник начальника та заступник начальника.

З матеріалів справи встановлено, що В.о. Північно-східного офісу Держаудитслужби надіслано ОСОБА_1 повідомлення про зміну істотних умов державної служби у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників та запропоновано посаду заступника начальника відділу організації роботи Північно-східного офісу Держаудитслужби.

Проте, на час повідомлення позивача про зміну істотних умов служби окрім запропонованої посади заступника начальника відділу організації роботи Північно-східного офісу Держаудитслужби вакантними були й інші посади, в тому числі посада заступника начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби.

Наявність вакантних посада , в тому числі і посади заступника начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби, підтверджена поясненнями представника апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Доказів про невідповідність кваліфікації позивача вакантним посадам, рівнозначним за посадовими обов'язками посади, яку займав позивач та доказів вжиття заходів щодо переведення його на такі вакантні посади відповідач під час розгляду справи не надав, відповідними доводами відповідач свої дії та бездіяльність не обґрунтовує, так і не обґрунтовує переважним правом інших осіб на ці посади.

З урахуванням наведеного, оцінивши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що пропонуючи позивачу, у зв'язку з реорганізацією, посаду заступника начальника відділу організації роботи Північно-східного офісу Держаудитслужби, відповідачем не порушено вимоги Закону щодо пропонування вказаної посади, проте , не запропоновано ОСОБА_1 всіх вакантних посад , що є неналежним виконанням вимог Кодексу законів про працю України та Закону України "Про державну службу" щодо працевлаштування працівників у зв'язку з реорганізацією.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами, а посилання позивача на те , що ці посади заміщені по конкурсу не відповідаю вимогам ст. 22 Закону України "Про державну службу".

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, але помилково визначився із способом захисту порушених прав позивача, тому у відповідності до статті 201 КАС України, оскаржену постанову слід змінити.

Так, пропонування посади не є порушенням прав позивач. Порушення полягає саме в не запропонуванні всіх інших посад , які були вакантні та які відповідач повинні були запропоновані. Позивач фактично оскаржує процедуру попередження його про зміну про зміну істотних умов державної служби у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників та запропонування вакантних посад "

З огляду на положення вищезазначеної норми законодавства та враховуючи ч. 2 ст. 11 КАС України слід визнати незаконними дії та бездіяльність Північно-східного офісу Держаудитслужби щодо проведення процедури попередження ОСОБА_1 про зміну істотних умов державної служби у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників та запропонування вакантних посад та викласти резолютивну частину в такій редакції.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Північно-східного офісу Держаудитслужби задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2017р. по справі № 820/645/17 змінити, виклавши резолютивну частину наступним :

" Визнати незаконними дії та бездіяльність Північно-східного офісу Держаудитслужби щодо проведення процедури попередження ОСОБА_1 про зміну істотних умов державної служби у зв"язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників та запропонування вакантних посад ".

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 21.08.2017 р.