Справа № 743/1140/17
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2017-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1140/17
Провадження № 2-а/743/130/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,

при секретарі НЕРУС Н.І.,

за участю представника позивача УДМС України в Чернігівській області

КЛИМІШИ І.О.,

громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4,

його представника ОСОБА_5 (в судовому засіданні

15.08.2017 р.),

в присутності перекладачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом Управління Державної міграційної служби України

в Чернігівській області

до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4

про продовження строку затримання, -

В С Т А Н О В И В :

УДМС України в Чернігівській області звернулось до суду з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього з 21.08.2017 р. до 20.11.2017 р. включно.

Обґрунтування позову зводилось до того, що:

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється громадянином Народної Республіки Бангладеш і на територію України потрапив 28.01.2017 року незаконно, тобто не маючи дозволу на в'їзд в Україну та поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон;

- 21 лютого 2017 року посадовими особами УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 22.02.2017 року, з забороною в'їзду в Україну протягом 3 років, складено протокол про адміністративне затримання останнього;

- громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України станом на 22.02.2017 р., не покинув;

- ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, до 21.08.2017 року;

- постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року примусово видворено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України;

- згідно Листів від 15.03.2017 р. № 74.01/05-5587, від 27.07.2017 р. 74.01/05-15278 "Про встановлення особи та належності до громадянства", УДМС України в Чернігівській області зверталось до Почесного консульства Народної Республіки Бангладеш в Україні та Посольства Народної Республіки Бангладеш в Україні (м.Москва) відповідно про належність до громадянства Народної Республіки Бангладеш такої особи, як ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- вказані листи не виконані, тобто документально не підтверджено громадянство (або вихід з громадянства) Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

- строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 закінчується 21.08.2017 р., а на даний час неможливо забезпечити примусове видворення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, так як особа відповідача не ідентифікована.

В судовому засіданні представник позивача КЛИМІША І.О. підтримала позов з підстав, викладених в позові. Додатково вказавши, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не подавав до УДМС України в Чернігівській області заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тобто не перебуває в процедурі отримання статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 просив в задоволенні адміністративного позову відмовити, виходячи з того, що:

- по перше він вважає своє затримання незаконним та оскаржує його в касаційному порядку;

- по друге він бажає подати до органу ДМС України заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тому в силу Законів України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" його не може бути примусово видворено, що унеможливлює продовження строку його затримання з поміщенням до ПТПІ саме з метою забезпечення примусового видворення.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про відкладення даної справи через зайнятість в іншому процесі в м. Києві, то суд враховує, що в його задоволенні слід відмовити, так як наявні факти затягування справи з метою звільнення відповідача з ПТПІ 21 серпня 2017 р., виходячи з такого:

- суд 11 серпня 2017 р. та 15 серпня 2017 р. двічі задовольняв клопотання відповідача та його представника та зупиняв провадження по справі для забезпечення участі адвоката в судовому засіданні 15 серпня 2017 р. та для надання адвокату можливості ознайомитись з матеріалами справи та подати заперечення проти позову до 18 серпня 2017 р.;

- в клопотанні представника відповідача ОСОБА_5 від 16 серпня 2017 р. надісланому суду електронною поштою та в одному з клопотань наданих відповідачем фігурувала дата 17 серпня 2017 р., а в іншому клопотанні наданому відповідачем наявне закреслення з 17 на 18;

- представник відповідача ОСОБА_5 не надав судові повістки про виклики до суду, не повідомив в клопотанні ні назву справи, ні найменування суду;

- Європейський суд з прав людини в рішенні в справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Union Alimentaria Sanders v. Spain) від 7 липня 1989 року висловив правову позицію, відповідно до якої: заінтересована особа зобов'язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вислухавши пояснення представника позивача УДМС України в Чернігівській області КЛИМІШИ І.О., громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

У підпункті "f" п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

В той час як загальна норма, встановлена ??в п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, полягає в тому, що кожен має право на свободу, п.п. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції передбачає виключення з цієї загальної норми, що дозволяє державам контролювати свободу іноземців в умовах імміграції. Як Європейський суд з прав людини помічав раніше, за умови дотримання своїх зобов'язань відповідно до норм Конвенції, держави користуються "безперечним суверенним правом контролювати в'їзд та перебування іноземців на їх території" (§ 41 рішення Європейського суду з прав людини від 25.06.1996 р. у справі "Амюр проти Франції", § 64 рішення Європейського суду з прав людини від 29.01.2008 р. у справі "Сааді проти Сполученого Королівства", § 73 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Сполученого Королівства").

При цьому, перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини «Ливада проти України»).

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Верховною Радою України 19.05.2016 року прийнято Закон України № 1379-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства і врегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції», який набрав чинності 18.06.2016 року, яким передбачено низку змін до Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з питань забезпечення примусового видворення іноземців.

Так, частиною 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення, є:

- відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

- неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом, ВИКЛЮЧНО, у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк, якими є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

П. 2.7 Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:

- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);

- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється громадянином Народної Республіки Бангладеш і на територію України потрапив 28.01.2017 року незаконно, тобто не маючи дозволу на в'їзд в Україну та поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон;

- 21 лютого 2017 року посадовими особами УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 22.02.2017 року, з забороною в'їзду в Україну протягом 3 років, складено протокол про адміністративне затримання останнього та прийнято рішення про поміщення останнього до Чернігівського ПТПІ та останнього, за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ;

- на виконання вказівки прокуратури Чернігівської області, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 був 22 лютого 2017 р. негайно звільнений з Чернігівського ПТПІ;

- громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України станом на 22.02.2017 р., не покинув;

- ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, до 21.08.2017 року;

- постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року примусово видворено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України;

- на виконання вказаних судових рішень, 22 лютого 2017 року посадовими особами УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення про поміщення останнього до Чернігівського ПТПІ та останнього, за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ;

- ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року залишено без змін ухвалу та постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.02.2017 року в даній справі.

- згідно Листів від 15.03.2017 р. № 74.01/05-5587, від 27.07.2017 р. 74.01/05-15278 "Про встановлення особи та належності до громадянства", УДМС України в Чернігівській області зверталось до Почесного консульства Народної Республіки Бангладеш в Україні та Посольства Народної Республіки Бангладеш в Україні (м.Москва) відповідно про належність до громадянства Народної Республіки Бангладеш такої особи, як ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- вказані листи не виконані, тобто документально не підтверджено громадянство (або вихід з громадянства) Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, суд зауважує, що у справах «Брумареску проти Румунії», «Совтрансавто-Холдінг проти України», «Пономарьов проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, який передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів.

Отже, затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, при чинній ухвалі суду про його затримання, відбулось законно.

Оскільки Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства не вимагає наявність доказів отримання запитів адресатами та доказів направлення Департаментом консульської служби МЗС запитів до консульських та урядових установ певної країни, то вказане свідчить про доведеність такої умови, за якої неможливо забезпечити примусове видворення, як неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Оскільки громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не надав довідку про звернення за захистом в України, та тільки бажає подати до органу ДМС України заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, останній, на даний час, не перебуває в процедурі отримання статусу біженця, тому до нього заборони, передбачені Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" на примусове видворення вказаних осіб не поширюється.

Враховуючи те, що на даний час, УДМС України в Чернігівській області не одержано інформації від Почесного консульства Народної Республіки Бангладеш в Україні та від Посольства Народної Республіки Бангладеш в Україні про належність до громадянства Народної Республіки Бангладеш такої особи, як ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто інформації необхідної для його ідентифікації, суд приходить до висновку, що строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно продовжити з 18 серпня 2017 р. до 18 листопада 2017 року включно, що еквівалентно трьом місяцям, з часу винесення даної постанови, а не до 20 листопада 2017 р. включно, як зазначено в позовній заяві, задовольнивши позов частково.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України, постанову слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 1, ч. 13 ст. 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163, 256 КАС України, ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - задовольнити частково.

Продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 18 серпня 2017 р. до 18 листопада 2017 року включно.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанову допустити до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків