Справа № 40452/09/2070
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2009-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25.12.2009 р. № 2а- 40452/09/2070 ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденко А.В.,

суддів - Зінченка А.В., Зоркіної Ю.В.,

при секретарі судового засідання Русецький І.В.,

за участі :

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні ОСОБА_1 окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

гр.. ОСОБА_2
до Міністерства освіти і науки України
прооскарження рішення атестаційної колегії, -
В С Т А Н О В И В :

Позивач, гр..ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом, у якому (з урахуванням уточнень) просив визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 30.06.2009р., оформлене протоколом №3/11-Д ,в частині відмови в присвоєнні вченого звання доцента кафедри теоретичної та прикладної системотехніки ОСОБА_2, визнати протиправним та скасувати п.п.10 п.6 наказу Міністерства освіти і науки України від 07.07.2009р. №634 "Про затвердження рішень атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 30.06.2009р." в частині відмови ОСОБА_2 у присвоєнні вченого звання доцента, зобов'язати Міністерство освіти і науки України протягом одного місяця з моменту набрання законної сили рішенням суду видати ОСОБА_2 атестат доцента кафедри теоретичної та прикладної системотехніки на підставі документів атестаційної справи №15988-р, отриманої Міністерством освіти і науки України від ОСОБА_1 національного університету імені ОСОБА_5 21.05.2009р.

В обґрунтування заявлених вимог указав, що обрані Міністерством освіти і науки України підстави винесення рішення про відмову в присвоєнні вченого звання доцента є вигаданими, із вимогами закону не узгоджуються. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи і вимоги поданого позову, просили суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Міністерство освіти і науки України проти позову заперечував.

В обґрунтування заперечень проти позову указав, що до атестаційної справи позивача не було додано навчальних посібників, автором яких є позивач, а це зробило неможливим вивчення Міністерством авторського доробку гр..ОСОБА_2 у створенні цих посібників. Самостійно витребовувати ці посібники Міністерство не повинно, так як є єдиним органом, який розглядає питання присвоєння вчених звань значної кількості здобувачів. Стверджував, що Вчена рада ОСОБА_1 національного університету імені Каразина неправомірно рекомендувала Міністерству присвоїти гр..ОСОБА_2 вчене звання доцента, бо гр..ОСОБА_2 не працював у даному вищому учбовому закладі. В судовому засіданні представник відповідача, Міністерства підтримав доводи і вимоги заперечень проти позову, просив суд ухвалити рішення про відмову в позові.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав та мотивів.

Спір по справі виник з правовідносин, в яких Міністерство освіти і науки України в силу ст.59 Закону України «Про вищу освіту» як спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у галузі освіти і науки здійснює владні управлінські функції стосовно вирішення питань про присвоєння вченого звання професора або доцента.

Отже, за своїм правовим характером спірні правовідносини є публічно-правовими, а тому даний спір предметно та територіально підсудний ОСОБА_1 окружному адміністративному суду і підлягає вирішенню в порядку КАС України.

Судом встановлено, що з 02.09.2002р. позивач працює на посаді доцента кафедри математики і інформатики ОСОБА_1 інституту бізнесу і менеджменту, 02.07.2007р. термін дії контракту продовжений на 5 років.

Між ОСОБА_1 національним університетом ім.. ОСОБА_5 і ОСОБА_1 інститутом бізнесу і менеджменту 01.03.2003р. та від 01.09.2009р. було укладено договори про співробітництво, згідно з якими ОСОБА_1 національний університет ім.. ОСОБА_5 зобовязався розглядати на Вченій раді пропозиції ОСОБА_1 інституту бізнесу і менеджменту про присвоєння вчених звань доцента і професора.

З метою отримання вченого звання доцента позивач, гр..ОСОБА_2 звернувся до Вченої ради ОСОБА_1 національного університету ім.. ОСОБА_5, яка 44 голосами із 46 присутніх рекомендувала гр..ОСОБА_2 на присвоєння вченого звання доцента кафедри теоретичної та прикладної системотехніки. Вказане підтверджується приєднаною до матеріалів справи копією протоколу №5 від 24.04.2009р.

Згідно з супровідним листом №0114 за підписом ректора ОСОБА_1 національного університету ім..ОСОБА_5 атестаційна справа позивача, гр..ОСОБА_2 була направлена до відповідача, Міністерства освіти і науки України та отримана останнім 21.05.2009р.

З витребуваної судом у відповідача і приєднаної до матеріалів справи копії Положення про атестаційну колегію Міністерства освіти і науки України вбачається, що атестаційна колегія від мені Міністерства організовує та проводить роботу щодо присвоєння вчених звань доцента і професора. Головою атестаційної колегії є Міністр освіти і науки України (п.5.1 Положення про атестаційну колегію Міністерства освіти і науки України (затверджено наказом Міністерства освіти і науки України від 29.01.2009р. №45; далі за текстом - Положення).

Отже, атестаційна колегія не може бути визнана окремим субєктом права, бо у спірних правовідносинах діє виключно від імені відповідача, очолюється керівником відповідача, рішення атестаційної колегії затверджуються наказом Міністерства освіти і науки України (п.9 Положення про атестаційну колегію).

Рішенням атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 30.06.2009р. у формі протоколу №3/11-Д в присвоєнні позивачу, гр..ОСОБА_2 вченого звання доцента було відмовлено у звязку з порушенням Порядку присвоєння вченого звання професора і доцента, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2008р. №1149.

07.07.2009р. відповідачем, Міністерством освіти і науки України за підписом Міністра освіти і науки України було видано наказ №634 «Про затвердження рішень атестаційної колегії МОН від 30.06.2009р.», п.п.10 п.6. якого було відмовлено в присвоєнні позивачу, гр..ОСОБА_2 як педагогічному працівнику вищого навчального закладу ІІІ-IV рівня акредитації вченого звання доцента.

Судовим розглядом зясовано, що фактичною підставою для прийняття у відношенні позивача зазначених протоколу і наказу рішень слугували відображені в протоколі від 30.06.2009р. №3/11-Д висновки про незначний особистий внесок гр..ОСОБА_2 у написання навчального посібника, відсутність листа Міністерства освіти і науки України щодо надання грифа навчальному посібнику, відсутність сертифікату про рівень акредитації ОСОБА_1 інституту бізнесу та менеджменту.

Перевіряючи викладені в протоколі від 30.06.2009р. №3/11-Д висновки відповідача та винесений на їх підставі спірний правовий акт індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи положення наведеної норми процесуального закону, суд доходить висновку, що в силу приписів ст.8 Конституції України, якими запроваджено принцип верховенства права, приписів ст.6 Конституції України, якими встановлено принцип поділу державної влади, а також ч.3 ст.2 КАС України, якими визначено предмет судової перевірки по справі адміністративної юрисдикції, не існує правових підстав для дослідження судом під час розгляду адміністративного спору тих обставин фактичної дійсності, які не враховувались субєктом владних повноважень при винесенні спірного рішення, позаяк інше б прямо суперечило визначеному ч.1 ст.2 КАС України завданню адміністративного судочинства та означало б як підміну суб'єкта владних повноважень органом судової влади, так і фактичну підміну мотивів винесення спірного правового акту індивідуальної дії.

За таких обставин, перевірці на юридичну та фактичну обґрунтованість підлягають виключно ті висновки, які слугували підставами для винесення спірного наказу, тобто висновки, що викладені в протоколі від 30.06.2009р. №3/11-Д.

Правові відносини, що складаються з приводу присвоєння вчених звань доцента і професора, регламентовані Порядком присвоєння вченого звання професора та доцента, який затверджений постановою КМУ від 27.12.2008р. №1149 (далі за текстом Порядок).

Згідно з п.13 означеного Порядку вчене звання доцента присвоюється працівникам вищих навчальних закладів III - IV рівня акредитації або закладів післядипломної освіти III - IV рівня акредитації:

1) яким присуджений науковий ступінь кандидата (доктора) наук;

2) які мають:

- стаж педагогічної роботи не менш як 5 років у зазначених закладах на посаді асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідуючого (начальника) кафедрою, декана факультету (начальника факультету або його заступника з навчальної чи наукової роботи), проректора (заступника начальника вищого військового навчального закладу з навчальної чи наукової роботи), у тому числі останній календарний рік на одній кафедрі на посаді доцента, професора, завідуючого кафедрою (начальника факультету або його заступника з навчальної чи наукової роботи, начальника кафедри або його заступника) з оплатою праці не менш як 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати);

- навчально-методичні праці, що використовуються в навчальному процесі, наукові праці, зокрема не менш як п'ять наукових праць після захисту кандидатської дисертації, опублікованих у фахових наукових виданнях України чи провідних наукових виданнях інших держав;

3) які є авторами (співавторами) підручників (навчальних посібників) з основного курсу з грифом МОН;

4) які викладають навчальні дисципліни на високому науково-методичному рівні, що підтверджено висновком кафедри, рішенням науково-методичної комісії факультету (інституту) та вченої ради вищого навчального закладу.

З приписів наведеної норми Порядку слідує, що особистий внесок працівника ВУЗу III - IV рівня акредитації у написання навчального посібника не є критерієм, який впливає на вирішення питання про присвоєння вченого звання доцента.

З огляду на викладене, суд відзначає, що відповідач неправомірно, на власний розсуд, за відсутності законодавчо передбачених підстав, самотужки розширив перелік вимог до здобувачів на вчене звання доцента, доповнивши цей перелік такою категорією як «авторський доробок здобувача».

Отже, юридична обґрунтованість висновку відповідача в цій частині не знайшла свого підтвердження судовим розглядом.

Стосовно висновків відповідача про відсутність в атестаційній справі гр..ОСОБА_2 листа Міністерства освіти і науки України щодо надання грифа навчальному посібнику, про відсутність сертифікату про рівень акредитації ОСОБА_1 інституту бізнесу та менеджменту, а також доводу відповідача про відсутність у Міністерства освіти і науки України обовязку витребовувати документи, необхідні для вирішення питання про присвоєння вченого звання, то суд зауважує, що вони (слід розуміти висновки та довід) не узгоджуються з п.6 Порядку присвоєння вченого звання професора та доцента і з п.4.3 Положення про атестаційну колегію міністерства освіти та науки України.

Так, п.6 Порядку передбачено, що строк розгляду атестаційних справ у МОН не повинен перевищувати шести місяців. Зазначений строк може бути продовжений до одного року в разі, коли:

- атестаційні справи повертаються до навчальних закладів III - IV рівня акредитації, закладів післядипломної освіти III - IV рівня акредитації та наукових установ для доопрацювання у зв'язку з виявленням у них недоліків в оформленні;

- атестаційні справи науково-педагогічних працівників, які не мають відповідного наукового ступеня, надсилаються на зовнішню експертизу до науково-методичних комісій з напряму, за яким присвоюється вчене звання.

Про продовження строку розгляду атестаційних справ МОН повідомляє вищий навчальний заклад III - IV рівня акредитації, заклад післядипломної освіти III - IV рівня акредитації або наукову установу.

Окрім того, п.4.3 Положення про атестаційну колегію міністерства освіти та науки України відповідач наділений правом одержувати в установленому порядку від вищих навчальних закладів, закладів післядипломної освіти і наукових установ необхідну для роботи атестаційної колегії інформацію, матеріали, статистичні дані.

Таким чином, виявивши неналежне оформлення атестаційної справи відповідач як субєкт владних повноважень задля дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) повинен був спочатку витребувати необхідні матеріали, а в разі їх ненадання - прийняти рішення про повернення атестаційної справи на доопрацювання.

На правильність саме такого висновку указують надані відповідачем на вимогу суду пояснення, якими підтверджено, що станом на 30.06.2009р. та 07.07.2009р. (дати прийняття спірних рішень) не існувало нормативно визначеного переліку документів, які мають бути в обовязковому порядку долучені до матеріалів атестаційних справ здобувачів вчених звань.

Відтак, за умови правової невизначеності відповідач повинен був організувати свою управлінську діяльність по відношенню до здобувачів вчених звань у спосіб якомога повного забезпечення їх прав та охоронюваних законом інтересів, про те доказів цього до суду не подав.

Недотримання відповідачем визначеного законодавством порядку дій при вирішенні питання щодо присвоєння вченого звання, мало своїм наслідком неврахування тієї обставини, що листом №1217 від 25.11.1997р., копія якого приєднана судом до матеріалів справи, Міністерство освіти і науки України надало гриф «Рекомендовано Міністерством освіти України …»навчальному посібнику «Системи технологій».

Оскільки відповідач при прийнятті спірних рішень додержання вимог п.п.3, п.п.6, п.п.8 ч.3 ст.2 КАС України не забезпечив, діяв нерозсудливо, адже наявним правом на витребування додаткових матеріалів не скористався, необхідного балансу між несприятливим наслідками для матеріального інтересу позивача у спірних правовідносинах на отримання вченого звання і прийнятими рішеннями не дотримав, всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не врахував, то позов в частині визнання протиправними і скасування рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 30.06.2009р., оформленого протоколом №3/11-Д, в частині відмови в присвоєнні вченого звання доцента кафедри теоретичної та прикладної системотехніки ОСОБА_2 та п.п.10 п.6 наказу Міністерства освіти і науки України від 07.07.2009р. №634 "Про затвердження рішень атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 30.06.2009р." в частині відмови ОСОБА_2 у присвоєнні вченого звання доцента - підлягає задоволенню.

Розглядаючи вимогу про зобов'язання Міністерства освіти і науки України протягом одного місяця з моменту набрання законної сили рішенням суду видати ОСОБА_2 атестат доцента кафедри теоретичної та прикладної системотехніки на підставі документів атестаційної справи №15988-р, отриманої Міністерством освіти і науки України від ОСОБА_1 національного університету імені ОСОБА_5 21.05.2009р., суд зазначає наступне.

В силу положень ст.ст. 6 і 8 Конституції України, ч.3 ст.2 КАС України судом при розгляді і вирішенні адміністративної справи була здійснена перевірка юридичної та фактичної обґрунтованості виключно тих обставин спірних правовідносин, якими субєкт владних повноважень вмотивував спірні рішення. Інші обставини судом не досліджувались.

Отже, наведена вище вимога позову є обґрунтованою лише в частині зобовязання Міністерства освіти і науки України повторно розглянути питання присвоєння ОСОБА_2 вченого звання доцента з урахуванням даної постанови.

В решті вимог адміністративного позову належить відмовити у звязку з їх недоведеністю.

Розподіл судових витрат по даній справі належить здійснити за правилами ч.3 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст. 11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч.ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов гр. ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України про оскарження рішення атестаційної колегії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 30.06.2009р., оформлене протоколом №3/11-Д в частині відмови в присвоєнні вченого звання доцента кафедри теоретичної та прикладної системотехніки ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати п.п.10 п.6 наказу Міністерства освіти і науки України від 07.07.2009р. №634 "Про затвердження рішень атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 30.06.2009р." в частині відмови ОСОБА_2 у присвоєнні вченого звання доцента.

Зобов'язати Міністерство освіти і науки України розглянути питання присвоєння ОСОБА_2 вченого звання доцента з урахуванням даної постанови.

В решті вимог адміністративний позов гр. ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України про скасування рішення та наказу, а також зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Стягнути з Державного бюджету України на користь гр. ОСОБА_2 (адреса мешкання - 61051, АДРЕСА_1) витрати по оплаті державного мита (судового збору) в сумі 2 (дві) грн. 00коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова у повному обсязі виготовлена 30.12.2009р.

Головуючий суддяОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8