Справа № 814/1030/17
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2017 р. Справа № 814/1030/17

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕТЕЙ -ТРАСТ",
доДержавної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області,
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення від 22.12.2016р. № , В С Т А Н О В И В:
ТОВ "ПРОМЕТЕЙ - ТРАСТ" звернулось до адміністративного суду з позовом до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2016 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 174830 гривень і застосування штрафних санкцій на суму 1 993 775 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що має весь пакет документів щодо правовідносин свого часу з контрагентом ТОВ "ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ", а відповідач під час винесення спірного податкового повідомлення-рішення безпідставно заперечив можливість врахування сплачених на користь цього контрагенту коштів до податкового кредиту, помилково кваліфікуючи зазначені господарські операції як безтоварні та нікчемні.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення. Свою позицію обґрунтував тим, що позивачем під час перевірки не надано до податкового органу доказів реального здійснення господарських операцій з контрагентом-постачальником, не підтверджено зв'язок понесених на користь позивача витрат з його господарською діяльністю. Отже, позивач неправомірно задіяв при обчисленні податку на додану вартість витрати по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ "ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ", на підставі чого відповідач вважає податкове повідомлення-рішення від 22.12.2016 року правомірним та таким, що відповідає нормам діючого законодавства, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволені позову.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

ТОВ "ПРОМЕТЕЙ - ТРАСТ" зареєстровано в якості юридичної особи у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради 31.03.2016 року.

Основним видом діяльності ТОВ "ПРОМЕТЕЙ - ТРАСТ" є складське господарство.

Як встановлено судом, відповідачем проводилась документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕТЕЙ - ТРАСТ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 31.03.2016 року по 31.10.2016 року щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства при проведенні фінансово - господарської діяльності.

За результатами вищевказаної перевірки податковим органом складено акт від 08.12.2016 року № 566/14-03-14-02/40387784 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ "ПРОМЕТЕЙ - ТРАСТ", яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст.198, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу України в результаті чого завищено суму від'ємного значення з податку на додану вартість за період жовтень 2016 року на суму ПДВ 1 993 774, 50 грн.

На підставі акту перевірки від 08.12.2016 року № 566/14-03-14-02/40387784 відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення від 22.12.2016 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість ТОВ "ПРОМЕТЕЙ - ТРАСТ" на суму 1 993 775 гривень.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням від 22.12.2016 року № позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо наступних порушень: п. 198.1, п. 198.3 ст.198, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу України в результаті чого завищено суму від'ємного значення за період перевірки на 1 993 774, 50 грн.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС в Миколаївській області при проведенні перевірки позивача були використані договора оренди нежитлових об'єктів та обладнання, укладені з ТОВ «ПРОМЕТЕЙ-ЕЛЕВАТОР» (), акти прийому-передачі нежитлових об'єктів та обладнання за вересень 2016 року; видаткові накладні, рахунки-фактури, отримані від контрагентів-постачальників за період 31.03.2016р. - 31.10.2016р.

Як зазначає відповідач всі інші первинні бухгалтерські документи не були надані до перевірки.

Хоча, як вбачається з акту перевірки, Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕТЕЙ - ТРАСТ" було надано контролюючому органу листа за вх. № 12289/10 від 24.11.2016 року, яким повідомлено, що 31 жовтня 2016 року були вилучені всі документи за 2016 рік податковою міліцією.

В свою чергу відповідачем вищевказаний лист до уваги взятий не був, оскільки 01.12.2016 року ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївської області було складено акт щодо ненадання платником податків документів до перевірки від № 26/14-03-14-02/40387784.

Відповідно до висновків акту перевірки від 08.12.2016 року № 566/14-03-14-02/40387784, контролюючим органом визначено завищення податкового кредиту по ПДВ на суму 1 993 774 грн. за жовтень 2016 року по взаємовідносинам з ТОВ "ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ", у зв'язку з не підтвердженням реальності здійснення господарських операцій.

Між ТОВ «ПРОМЕТЕЙ ТРАСТ» та ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ» був укладений договір купівлі-продажу № 23/06 від 23.06.2016 р., за умовами якого ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ» (Продавець) передало у власність обладнання (товар), а ТОВ «ПРОМЕТЕЙ ТРАСТ» (Покупець) прийняло та оплатило товар.

Розрахунки між суб'єктами господарювання проводились у безготівковій формі на загальну суму 11 962 646, 92 грн., в тому числі ПДВ 1 993 774, 48 грн., що підтверджується виписками з банку та не заперечувалось відповідачем.

Позивачем до перевірки надано видаткові накладні, отримані від ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ» за період - червень 2016 року.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - постачальником ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ». Такі висновки були зроблені з огляду на те, що до перевірки не надано: товарно -транспортні накладні на перевезення обладнання, в зв'язку з чим не можливо встановити перевізників, місця розвантаження та навантаження матеріальних активів (обладнання), тобто не можливо підтвердити факт руху цих активів; інформацію щодо перевізників (угоди, договори); підтвердженні відповідно до законодавства повноваження особи, що отримувала сільськогосподарську продукцію, що не дає можливості встановити посадових осіб ТОВ "ПРОМЕТЕЙ ТРАСТ", відповідальних за здійснення фінансово - господарських операцій з ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ»; журнали-ордери та відомотисі по всім наявним рахункам, у зв'язку з чим не можливо дослідити відображення операцій з ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ» у бухгалтерському обліку та визначити наявність дебіторської та кредиторської заборгованості. Таким чином, перевіркою не встановлено рух матеріальних активів.

Отже, перевіркою встановлено відсутність реальної можливості поставок товарів (робіт, послуг) контрагентами ТОВ "ПРОМЕТЕЙ ТРАСТ", що свідчить про укладення угод без мети реального настання правових наслідків, без економічної вигоди, виключно з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, проведено документально фактично не здійснені господарські операції для отримання податкової вигоди.

З врахуванням визначеного перевіркою встановлено порушення ТОВ "ПРОМЕТЕЙ ТРАСТ"вимог п. 198.1, п. 198.3 ст.198 Податкового Кодексу України в результаті чого завищено суму від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну суму 1 993 774, 50 грн.

Відповідно до Акту перевірки, податківцями заперечується можливість врахування зазначеної суми у податкового кредиті, та відповідно право позивача на її бюджетне відшкодування на тій підставі, що позивач свій власний податковий кредит формував за рахунок ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ», у якого відсутні трудові ресурси, відсутні транспортні засоби. Крім того, згідно відповідей ОУ ГУ ДФС в Миколаївській області ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ» відсутнє за податковою адресою.

Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд зазначає, що правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (зі змінами і доповненнями) (далі - Закон про бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок формування податкового кредиту з 01.01.2011 року визначений ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Відповідно до п.п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, відповідно до Кодексу у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення.

У будь-якому випадку, відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин безтоварності та не реальності господарських договорів покладено на податковий орган, а не на платника податків.

На думку суду, відповідачем таких доказів не надано, а висновки, зроблені в Акті перевірки є бездоказовими.

Крім того, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Водночас, суд зазначає, що нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що між ТОВ «ПРОМЕТЕЙ ТРАСТ» та ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ» був укладений договір купівлі-продажу № 23/06 від 23.06.2016 р., за умовами якого ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ» (Продавець) передало у власність обладнання (товар), а ТОВ «ПРОМЕТЕЙ ТРАСТ» (Покупець) прийняло та оплатило товар.

Товар за вищевказаними договорами було поставлено в повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними та податковими накладними, а саме: видаткова накладна №РН-0000022 від 29.06.2016р.; видаткова накладна №РН-0000025 від 29.06.2016р.; видаткова накладна №РН-0000026 від 29.06.2016р.; видаткова накладна №РН-0000027 від 29.06.2016р.; видаткова накладна №РН-0000028 від 29.06.2016р.; видаткова накладна №РН-0000029 від 29.06.2016р.; податкова накладна №22 від 29.06.2016р.; податкова накладна №23 від 29.06.2016р.; податкова накладна №24 від 29.06.2016р.; податкова накладна №25 від 29.06.2016р.; податкова накладна №26 від 29.06.2016р.; податкова накладна №27 від 29.06.2016р.; товарно-транспортна накладна №652315 від 29.06.2016р.; товарно-транспортна накладна №652316 від 29.06.2016р. Також, поставка обладнання підтверджується актом прийому-передачі від 29.06.2016р.

Видаткові накладні від постачальників заповнені належним чином, кожен з документів містить усі необхідні реквізити та відомості про зміст господарської операції у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Податкові накладні складені відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Ті обставини, що у постачальників позивача недостатньо власних трудових чи матеріальних ресурсів, або в ланцюгах постачальників є сумнівні підприємства чи навіть підприємства, які визнані фіктивними, є лише приводом (сигналом) для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності. Самі по собі ці обставини не можуть бути підставами для позбавлення покупців цих підприємств права на віднесення сплачених на їх користь коштів до податкового кредиту.

Відповідач невиправдано спрощує процес доведення факту відсутності реальних господарських операцій.

Стосовно не надання товарно - транспортних накладних суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2015 р. у справі № 826/15167/13-а за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару.

Що стосується видаткових накладних, в яких не зазначені посадові особи, а проставлені лише підписи суд зазначає наступне. Відсутність окремих реквізитів у первинних документах є лише окремим недоліком та не може спростовувати наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Податкове законодавство не пов'язує відсутність деяких реквізитів з правом платника податків на податкові відрахування з податку на додану вартість або формування валових витрат. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Також, відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

В свою чергу, відповідач в акті перевірки зазначав про не доведеність реальності придбання та використання товарів від контрагентів у межах господарської діяльності, посилаючись на те, що контрагенти позивача відсутні за своїм місцезнаходженням.

Разом з цим, відповідачем в силу ст.71 КАС України не надано жодного доказу того, що на момент видачі податкових накладних контрагент позивача не знаходився за адресою, що зазначена у податкових накладних.

Слід також зазначити, що незнаходження юридичної особи за її місцезнаходженням тягне наслідки передбачені Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, із застосуванням певної процедури, встановленої цим законом, серед яких невизнання органом ДПС даних податкової звітності контрагентів такої юридичної особи, як і встановлення ознак нікчемності його угод не значиться.

Разом з цим, з боку відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що у контрагента позивача на час здійснення господарських операцій із позивачем були відсутні необхідні умови для її проведення.

Також, відповідачем не надано до суду будь - яких доказів застосування до контрагента позивача фінансових санкцій, наявності вироків судів по закінченим кримінальним справам та інших допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності безтоварності (реальності) господарських операцій або порушення публічного порядку з боку контрагентів або позивача.

Відповідно до ст. 61 Конституції України встановлена індивідуальна відповідальність за вчинення правопорушення, тобто платник податків відповідає лише за свої дії, а не за дії своїх контрагентів.

Крім цього, слід зазначити, що органи податкової служби не наділені повноваженнями за власною ініціативою визнавати нікчемними (недійсними) господарські угоди між двома суб'єктами господарювання з огляду на норми Закону "Про державну податкову службу" та ст.20 Податкового кодексу України.

В той же час, судом встановлено (доказів про інше відповідачем суду не надано) що у позивача була відсутня, як головна мета одержання доходу винятково або переважно за рахунок податкової вигоди. Навпаки, судом було встановлено намір здійснювати та фактичне здійснення реальної підприємницької діяльності позивачем.

Суд також дійшов висновку, що дії позивача, як платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідачем не наведено правової підстави та не надано належних доказів на підтвердження нікчемності укладеної позивачем з його контрагентом угоди.

За наявності всіх необхідних відповідно до Податкового кодексу України первинних документів (договори, акти приймання, товарні та податкові накладні, платіжні документи), що підтверджують право на податковий кредит і за відсутності доказів, які заперечують реальність господарських операцій, платник податків не може бути позбавлений права на цей податковий кредит.

А за таких обставин, зменшення від'ємного значення позивачу на суму 1 993 774, 50 гривень, є необґрунтованим, а рішення відповідача підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області № від 22.12.2016.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю " Прометей Траст" () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області судовий збір в сумі 29906,63 гривень (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот шість грн. шістдесят три коп.).

4. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко