Справа № 488/838/16-а
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 р.м.ОдесаСправа № 488/838/16-а

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Селіщева Л.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук'янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

в зв'язку з неприбуттям учасників процесу в судове засідання справа розглянута згідно п.2 ч.1 ст. 197 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУПФ) в Миколаївській області, Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду (далі Інгульське ОУПФ) України м. Миколаєва Миколаївської області про:

· визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України у Миколаївській області №72-Б-19 від 28 січня 2016 року;

· зобов'язання ГУПФ України у Миколаївській області вжити заходів, щодо виконання УПФ України в Корабельному районі м. Миколаєва підвищення та виплати пенсії із збільшенням пенсії на 14% заробітку відповідно до вимог ч.2 ст. 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

· стягнення з ГУПФ України у Миколаївській області відшкодування моральної шкоди у розмірі 11 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, і на підставі ч.2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", діючої у 1993-2016 роках, їй, при стажі роботи 26 повних років, була призначена пенсія із збільшенням на 11% заробітку. При масовому перерахунку пенсії з 01 січня 2004 року вказане збільшення протиправно не було враховано. На час виникнення спірних правовідносин позивач має стаж роботи вже 29 повних років та на підставі діючої у 2016 році ч.2 ст. 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на щомісячне пільгове збільшення повного розміру пенсії на 14% заробітку. Проте, відповідач відмовив у проведенні таких дій. Не погодившись із рішенням ГУПФ України у Миколаївській області, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позовні вимоги є безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_2 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи та відноситься до 2 категорії, що підтверджується копією її посвідчення, яке наявне у матеріалах справи.

25 жовтня 1993 року була призначена пенсія в порядку, визначеному Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка в подальшому, з 01 січня 2004 року була їй перерахована згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі вимог діючого законодавства, а тому підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України у Миколаївській області №72-Б-19 від 28 січня 2016 року та зобов'язання здійснити підвищення пенсії на 14% заробітку, відсутні.

Судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За змістом п.13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року у разі якщо особа має право на отримання пенсії зокрема і відповідно до Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", їй призначається одна пенсія за її вибором.

Таким чином, вказані норми надають право особі обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним законом - Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" або спеціальним - Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Частиною 3 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно із ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи, не меншого, ніж 20 років для чоловіків, 15 років для жінок, зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище за 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, - чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище за 85 % заробітку.

Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст. 56, ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ч.1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підвищення до пенсії за понад встановлений мінімальний стаж роботи, має пільговий характер власне щодо тривалості трудового стажу та величини, з якої проводиться розрахунок.

Разом з тим, призначення та перерахунок трудових пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, лише на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без врахування положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є неможливим; і навпаки - застосування окремих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою до використання до цієї категорії осіб при обрахунку пенсії Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". При наявності у пенсіонерів, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, права на тотожні пенсійні виплати застосуванню підлягають положення спеціального характеру, в цьому випадку - Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, як зазначив Верховний Суд України у постанові від 20 вересня 2016 року у справі №1601/12900/12, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.

Враховуючи викладене та зважаючи, що пенсія позивачу призначена на умовах, визначених положеннями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то перерахунок останньої має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік, але не вище 75 відсотків заробітку.

Таким чином, рішення ГУПФ України у Миколаївській області №72-Б-19 від 28 січня 2016 року є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Судова колегія зазначає, що у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі ч.2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Положення ст. 11 КАС України цілком кореспондуються з положеннями ч.2 ст. 162 КАС України, відповідно до якої суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку судової колегії, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, з метою забезпечення ефективного способу захисту прав позивача судова колегія вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Інгульське ОУПФ здійснити підвищення пенсії на 14% заробітку відповідно до вимог ч.2 ст. 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та виплатити заборгованість, що виникне в наслідок такого перерахунку, починаючи з 01 січня 2016 року.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або без діяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження характеру та розміру заподіяної моральної шкоди, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 і, відповідно, необхідність їх часткового задоволення.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.п.3, 4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №72-Б-19 від 28 січня 2016 року.

Зобов'язати Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області здійснити підвищення пенсії ОСОБА_2 на 14% заробітку відповідно до вимог ч.2 ст. 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та виплатити заборгованість, що виникне в наслідок такого перерахунку, починаючи з 01 січня 2016 року.

В іншій частині позивних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які брали участь у справі, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук'янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.