Справа № 803/1492/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6703/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Яворського І.О., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Торкот Д.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Трафік» про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,-

В С Т А Н О В И В :

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (надалі - Луцька ОДПІ, позивач) звернулася з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Трафік» (надалі - ТзОВ «Авто-Трафік», відповідач) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що уповноваженим представником відповідача було відмовлено у допуску посадових осіб Луцької ОДПІ до проведення перевірки, про що було складено акт від 05.10.2016 року № 183/14-02. Відтак, посилаючись на норми підпункту 94.2.3пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України позивач просить суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна ТзОВ «Авто Трафік».

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд виходив з того, що за наслідками оскарження наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, такий визнано протиправним та скасовано. Оскільки, вказаний наказ винесено із порушенням вимог чинного законодавства, то відповідач у даній справі не допускаючи позивача до перевірки діяв правомірно, а тому підстав для застосування адміністративного арешту майна платника податків, відсутні.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, сторона позивача подала апеляційну скаргу, де вказується на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги покликання маються на те, що суд першої інстанції не враховано, що при виїздах 29.09., 30.09., 03.10., 04.10.2016 року на перевірку за юридичною адресою відповідача, посадові особи відсутні, у звязку з чим складено акт про відсутність таких. Відтак, ні наказ, ні направлення не були врученні. Із-за закінчення терміну перевірки та з врахуванням оборотів підприємства більше 100 млн грн., було анульовано попередній наказ про проведення перевірки та прийнято новий. Однак, до перевірки так і не було допущено, про що і складено акт.

На підставі підпункту 94.2.3пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача.

Фактичні обставини на підставі не допуску відповідачем посадових осіб контролюючого органу судом не досліджувались та не перевірялись. Відтак, висновок суду першої інстанції є передчасний. Подібна позиція викладена в ухвалі ВАС України від 19.04.2016 року справа № К/800/66622/14.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, начальником Луцької ОДПІ видано наказ № 1090 від 05.10.2016 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» ТзОВ «ОСОБА_2» щодо показників задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за період з 01.04.2016 по 31.05.2016 тривалістю 5 робочих днів з 05.10.2016 (а.с.7).

На підставі вищевказаного наказу від 05.10.2016 року №1090 видані направлення на перевірку від 05.10.2016 року №№ 001054, 001053 (а.с. 8-9).

Наказ та направлення щодо проведення документальної позапланової перевірки були вручені уповноваженому представнику ТзОВ «Авто Трафік» ОСОБА_3, який ознайомився з вказаними документами та власноручно здійснив запис про те, що наказ вважає незаконним та про намір оскарження його в судовому порядку.

05.10.2016 головними державними ревізорами-інспекторами Луцької ОДПІ складено акт не допуску до проведення перевірки № 183/14-02, в звязку з оскарженням наказу від 05.10.2016 року № 1090 в судовому порядку (а.с.14).

06.10.2016 першим заступником начальника Луцької ОДПІ прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків за № 14627/10/03-18-14-02 на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, у зв'язку із відмовою платника податків ТзОВ «Авто Трафік» від проведення документальної перевірки та допуску посадових осіб контролюючого органу за наявності законних підстав для її проведення (а.с.5).

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Відповідно до п. 94.4 ст. 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з п. 94.6 ст. 94 ПК України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Законність вимоги щодо арешту коштів на рахунках платника податку на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України пов'язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Згідно з пп. 94.19.1 п. 94.1 ст. 94 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Враховуючи вимоги ст. 94 ПК України, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно з п. 94.2 ст. 94 ПК України.

При цьому, накладення арешту на кошти платника податків у банку обмежено сумою податкового боргу такого платника.

Однак, як вбачається з матеріалів справи судовими рішеннями встановлено факт безпідставності наказу на проведення перевірки, а не з формальних процедурних питань (а.с. 81 абз. 3) та (а.с. 83 зворот абз. 4). Отже і арешт майна платника як наслідок є неправомірним, бо не було законних підстав для проведення перевірки по якій відмовлено в допуску ТзОВ «Авто-Трафік».

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у справі № 803/1492/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 23.08.2017 року.