Справа № 243/6299/17
Суддя: Хаустова Т. А.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/243/317/2017
Номер справи 243/6299/17
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

«22» серпня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Жильцова Р.Д.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративною позовною заявою до Словянського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 квітня 2017 року йому виповнилося 60 років. 27 квітня 2017 року він звернувся до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про нарахування йому пенсії за віком. При нарахуванні страхового стажу посадові особи Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області не взяли до уваги та не зарахували в страховий стаж час його навчання в Донецькому будівельному технікумі з 01 вересня 1972 року по 04 липня 1974 року.

30 травня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про зарахування в стаж роботи період навчання на денному відділенні Донецького будівельного технікуму з 01вересня 1972 року по 04 липня 1974 року.

Відповідно до архівної Довідки № 136 від 16 травня 2017 року, виданої Донецьким коледжем будівництва та архітектури, згідно Наказу № 209 від 24 серпня 1972 року він був зарахований в Донецький будівельний технікум на денну форму навчання з 01 версеня 1972 року на спеціальність «Будівельні машини та обладнання».

04 липня 1974 року був відрахований з числа студентів технікуму у зв'язку з виїздом з міста Донецьк (Наказ № 191/а від 04.07.1974 року), взявши академічну відпустку і виїхав з батьками до м. Норильск Красноярського краю РФ.

Відповідач, Листом від 09 червня 2017 року № 20663/02 відмовив йому у зарахуванні стажу та відповів, що навчальний заклад в якому він навчався є заочним, а Довідка про підтвердження періоду навчання на стаціонарі не може бути прийнята, так як видана учбовим закладом, який на теперішній час знаходиться на непідконтрольній території.

Вважає бездіяльність Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, пов'язану з не зарахуваннями до стажу роботи періоду навчання на денному відділенні Донецького будівельного технікуму з 01 вересня 1972 року по 04 липня 1974 року, неправомірною.

Просить суд визнати бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, пов'язану з не зарахуванням періоду навчання на денному відділенні у Донецькому будівельному технікумі з 01 вересня 1972 року по 04 липня 1974 року до стажу роботи, неправомірною та зобов'язати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до стажу роботи період його навчання на денному відділенні у Донецькому будівельному технікумі з 01вересня 1972 року по 04 липня 1974 року.

Представник відповідача Словянського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області - Радчинська Т.В., що діє на підставі Довіреності № 41/12 від 03 січня 2016 року ( а.с. 33), не визнала заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та в наданих до суду Запереченнях вказала, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 27.04.2017 року, як отримувач пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ.

Загальний страховий стаж роботи складає 35 років 00 місяців 20 днів, зараховано по 28 лютого 2017 року.

Період навчання відповідно наданого позивачем Диплому серія НОМЕР_2 від 30 березня 1979 року не зараховано до загального трудового стажу роботи у зв'язку із тим що, навчальний заклад є заочним.

У законодавстві, що діяло до 01 січня 2004 року, зокрема у Законі України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій.

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини третьої цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України віл 29 липня 1993 року № 58, зареєстровано у Міністерстві юстиц ї України 17 серпня 1993 року за № 110, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тещо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Наведене вище свідчить, що питання ведення, контролю за веденням запису в трудовій книжці відомостей щодо трудового, в тому числі спеціального стажу, віднесено до компетенції роботодавця або у виняткових випадках, юридичної особи, в якій власник трудової книжки провадить не трудову, але іншу основну свою діяльність. У випадку, коли така діяльність не є трудовою, а іншою, але не основною, зокрема навчанням на заочному факультеті, відомості про неї не можуть стосуватись трудового стажу, а відповідно до пункту 2.18 Інструкції можуть вноситись до трудової книжки інформаційно. Такі дані не можуть заміщувати (поглинати) собою даних, що становлять безпосередньо трудовий стаж.

Трудова книжка позивача не містить записів щодо навчання ані у Донецькому будівельному технікумі ані в Українському заочному технікумі. Запис про трудову діяльність розпочато з 13 серпня 1974 року.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально- виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Так з копії диплому наданого позивачем до Управління вбачається, що ОСОБА_1 у 1972 році вступив до «Донецького будівельного технікуму» і у 1979 році закінчив повний курс Українського заочного будівельного технікуму.

Для підтвердження факту денної форми навчання позивачем надано архівну Довідку №136 датовану 16.05.2017 року, якою зазначено, що ОСОБА_1 зарахований до Донецького будівельного технікуму з 01 вересня 1972 року на денну форму навчання, а також що 04 липня 1974 року був відрахований з числа студентів у зв'язку із виїздом з міста Донецька.

Однак вищевказана довідка видана та засвідчена установою, яка знаходиться на території яка тимчасово не підконтрольна Українській владі, отже не може бути врахована Управлінням для зарахування до трудового стажу періоду навчання.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України із доповненням та змінами від 02 грудня 2015 року №1276-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у зазначеному переліку є і м. Донецьк.

Вважає, що підстав для зарахування до стажу роботи періоду навчання ОСОБА_1 на заочному відділенні не має.

Просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі ( а.с.36-39).

Відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу Адміністративного Судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами».

В порядку частини 4 ст.122 Кодексу Адміністративного Судочинства України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено Паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1, виданого 30 листопада 2001 року Будьоннівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, тому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ має право на отримання пенсії за віком (а.с. 3-8).

Позивачем зазначено та визнано відповідачем, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 27 квітня2017 року, як отримувач пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ.

З наданої позивачем копії Трудової книжки, вбачається, що Загальний страховий стаж роботи ОСОБА_1 складає 35 років 00 місяців 20 днів (а.с. 12-23).

Представником Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області зазначено, що загальний страховий стаж зараховано по 28 лютого 2017 року.

З копії Диплому серія НОМЕР_2 від 30 березня 1979 року, вбачається, що ОСОБА_1 у 1972 році вступив до Донецького будівельного технікуму та у 1979 році закінчив повний курс Українського заочного будівельного технікуму за спеціальністю «Будівельні машини та обладнання». Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 25 березня 1979 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію техніка - механіка (а.с. 10).

Згідно зі статтею 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини третьої цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 , також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України віл 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тещо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально- виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Так, з Архівної довідки №136 від 16 травня 2017 року, виданої Державним професійним освітнім закладом «Донецький коледж будівництва та архітектури», яке знаходиться у місті Донецьку, яке на теперішній час є окупованою, не підконтрольною державі Україна територією, вбачається, що ОСОБА_1 зарахований до Донецького будівельного технікуму з 01 вересня 1972 року на денну форму навчання. 04 липня 1974 року ОСОБА_1 був відрахований з числа студентів у зв'язку із виїздом з міста Донецька (а.с. 11).

З листа Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 20663/02 від 09 червня 2017 року вбачається, що на звернення ОСОБА_1 від 30 травня 2017 року щодо роз'яснення нарахування пенсії відповідно до стажу, Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомив, що ОСОБА_1 отримуєте пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 №1058 із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

За вказаним Законом розмір пенсії залежить від тривалості страхового стажу та заробітної плати.

Згідно п. 1 ст. 24 Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Загальний страховий стаж роботи складає 35 років 20 днів. Стаж зараховано по 28 лютого 2017 року.

Період навчання відповідно наданого Вами диплому серія ВТ-І № 169464 від 30 березня 1979 року не зараховано до загального страхового стажу роботи у зв'язку зазначенням, що навчальний заклад є заочним.

Довідка про підтвердження періоду навчання на стаціонарі, на прийомі якої Ви наполягли, не може бути прийнята для відпрацювання, так як видана на непідконтрольній державі Україна території (а.с. 25).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до загального страхового стажу роботи період навчання на денній формі у Донецькому будівельному технікумі з 01 вересня 1972 року по 04 липня 1974 року.

Згідно зі статтею 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Так, з Архівної довідки №136 від 16 травня 2017 року, виданої Державним професійним освітнім закладом «Донецький коледж будівництва та архітектури», яке знаходиться у місті Донецьку на тимчасово окупованій території, вбачається, що ОСОБА_1 зарахований до Донецького будівельного технікуму з 01 вересня 1972 року на денну форму навчання. 04 липня 1974 року ОСОБА_1 був відрахований з числа студентів у зв'язку із виїздом з міста Донецька (а.с. 11).

Згідно до вимог ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як передбачено ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, учбовими закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ.

Суд не приймає як належний доказ Архівну довідку №136 від 16 травня 2017 року, видану Державним професійним освітнім закладом «Донецький коледж будівництва та архітектури», яке знаходиться у місті Донецьку на тимчасово окупованій території, оскільки учбових закладів та інших установ, які б діяли на території міста Донецька, підконтрольних Україні на теперішній час немає. А згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Доказування в адміністративному судочинстві - це врегульована правовими нормами діяльність адміністративного суду та учасників адміністративного процесу щодо збирання і закріплення, перевірки і оцінки доказів. Предметом доказування є те, що необхідно доказувати щодо кожної адміністративної справи.

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України, факти, що входять до предмету доказування - це обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні рішення у справі.

В адміністративному судочинстві джерелами доказів є пояснення сторін, третіх осіб, їх представників, показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів. Оскільки значна частина адміністративних справ пов'язана з оскарженням правових актів, то показання свідків, висновки експертів, речові докази в адміністративному судочинстві використовуються не так часто, як у цивільному судочинстві. Тут основним джерелом доказів є письмові докази.

На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги Архівну довідку №136 від 16 травня 2017 року, як документ, але приймає до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена в Архівній довідці №136 від 16 травня 2017 року, виданій Державним професійним освітнім закладом «Донецький коледж будівництва та архітектури», яке знаходиться у місті Донецьку на тимчасово окупованій території, а саме, що ОСОБА_1 зарахований до Донецького будівельного технікуму з 01 вересня 1972 року на денну форму навчання. 04 липня 1974 року ОСОБА_1 був відрахований з числа студентів у зв'язку із виїздом з міста Донецька.

Таким чином, суд вважає, що факт навчання ОСОБА_1 у період з 01 вересня 1972 року по 04 липня 1974 року у Донецькому будівельному технікумі на денній формі навчання підтверджений саме інформацією, яка викладена у вищевказаній довідці.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати йому. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, його життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( стаття 3 Конституції України ).

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, його права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Таким чином суд приходить до переконання, що при не зарахуванні до загального трудового стажу період навчання ОСОБА_1 з 01 вересня 1972 року по 04 липня 1974 року у Донецькому будівельному технікумі на денній формі навчання суб'єкт владних повноважень - Слов'янське ОУПФУ діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені вищезазначеними нормами Закону України, чим порушив права та законні інтереси позивача, які підлягають поновленню у судовому порядку шляхом визнання протиправними таких дій відповідача та зобов'язання Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до стажу роботу період навчання ОСОБА_1 на денному відділенні у Донецькому будівельному технікумі з 01вересня 1972 року по 04 липня 1974 року.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України '' Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ", Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 ст. ст. 6, 7, 17-19, 99, 104-106, 159, 161, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, пов'язану з не зарахуванням періоду навчання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на денному відділенні у Донецькому будівельному технікумі з 01 вересня 1972 року по 04 липня 1974 року до стажу роботи.

Зобов'язати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період його навчання на денному відділенні у Донецькому будівельному технікумі з 01вересня 1972 року по 04 липня 1974 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили..

Постанова постановлена та підписана в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова.