Справа № 803/392/17
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6407/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в березні 2017 року звернувся в суд з позовом до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України та просив зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити кошти Апеляційному суду Волинської області на виплату позивачу вихідної допомоги; визнати протиправною бездіяльність Апеляційного суду Волинської області щодо не нарахування та невиплати позивачу при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; зобов'язати Апеляційний суд Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на те, щобездіяльність відповідачів з приводу невиплати вихідної допомоги є протиправною, оскільки позивач набув право на вихідну допомогу, гарантовану державою, починаючи з лютого 2006 року, тому вважає, що Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, яким було виключено статтю 136 із Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не позбавляє його права на вихідну допомогу, яке позивач набув до прийняття цього Закону, та не може бути дискримінаційним до нього як судді, звільненому у відставку в період між виключенням статті 136 із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і набранням чинності 30.09.2016 року Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, яким передбачено право судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року в справі №803/392/17 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року в справі №803/392/17.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи та виходить з тих же мотивів, що наведені в позовній заяві.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 28.12.1992 року по 19.08.2008 року працював на посаді судді, головою суду військового суду Західного регіону, з 20.08.2008 року по 15.09.2016 року - на посаді судді Апеляційного суду Волинської області, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача, розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Згідно із пунктом 5 наказу Апеляційного суду Волинської області від 15.09.2016 року № 9.7/15 «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 вважати таким, що звільнений з посади судді Апеляційного суду Волинської області, та відраховано його зі штату працівників апеляційного суду 15.09.2016 року.

Як встановлено судом, при звільненні з посади судді 15.09.2016 року позивачу не було нараховано та виплачено вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутні підстави для виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, оскільки на час звільнення позивача ця допомога не передбачалась чинним законодавством.

Однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку (пункт 9 частини 5 статті 126 Конституції України).

Статтею 43 Закону України «Про статус суддів», який втратив чинність 01 січня 2011 року, було визначено, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), у редакції Закону № 887-VII від 14 березня 2014 року, яка набрала чинності 19 березня 2014 року, встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Тобто виплата судді вихідної допомоги законом пов'язувалася із певною подією - виходом у відставку.

Водночас, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII), внесено зміни до Закону № 2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII).

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 1166-VII зміни, передбачені розділом II, набирають чинності з 01 квітня 2014 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом № 1166-VII зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

Таким чином, на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Крім того, у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги є неаргументованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року в справі №803/392/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. О. Яворський
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повний текст виготовлено 18.08.2017 року