Справа № 219/5243/17
Суддя: Павленко О. М.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/5243/17
Провадження № 2-а/219/352/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Брагіної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації щодо відмови в призначенні щомісячної адресної грошової допомоги для внутрішньо переміщених осіб від 20.04.2017 року, зобов'язати відповідача здійснити виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з дня звернення. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона та двоє її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, стоять на обліку як внутрішньо переміщені особи в управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації, про що позивач отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 10.03.2015 року. До 18 березня 2016 року їй та дітям була призначена і виплачувалась щомісячна адресна допомога для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Після цього позивачу вже двічі доводилось виборювати в суді своє право на щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання. Позивач аргументує свої відмови на виплати адресної допомоги тим, що вона не має права на допомогу переміщеним особам на проживання сімя, яка володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО, а відповідно до п. 7 постанови КМУ № 505 від 1.10.2014 року, якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється. З цими доводами УПСЗН позивач повністю не згодна. Оскільки вона та члени її сімї не мають у власності житлові приміщення, розташовані за межами району проведення АТО, відмова в наданні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг є протиправною. Вказує, що вже зверталася до суду за захистом своїх прав і прав своїх малолітніх дітей. 3 серпня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області виніс постанову, якою визнав протиправним та скасував рішення УПСЗН Артемівської райдержадміністрації від 25.03.2016 року «Про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання» і зобовязав поновити з 18 березня 2016 року виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. 23.08.2016 року постанова набрала законної сили. 18 вересня 2016 року спливав шестимісячний строк, на який призначається адресна допомога, тому позивач знову звернулася до УПСЗН про продовження виплат. 20 вересня 2016 року їй було відмовлено в наданні адресної допомоги. Відмова у наданні позивачу та членам її сімї адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з таких саме підстав вже визнана вдруге протиправною та скасована в судовому порядку - постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2016 року у справі № 219/9470/16-а, 2-а/219/134/2016, яка набрала законної сили 5.12.2016 року. 6 квітня 2017 року позивач як уповноважений представник сімї звернулась до УПСЗН Артемівської райдержадміністрації через філію ДОУ АТ «Ощадбанк» в місті Бахмут із заявою про надання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання. В повідомленні про відмову від 20.04.2017 року в наданні допомоги переміщеним особам на проживання зазначається: «не має права на допомогу переміщеним особам на проживання сімя, володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО». Не зважаючи на те, що постановами двох судів (набравшими чинності) рішення відповідача двічі визнавались протиправними і скасовувались, відповідач все одно наполегливо продовжує відмовляти у наданні позивачу та членам її сімї адресної допомоги для покриття витрат на проживання з таких саме підстав. Вважає такі дії відповідача протиправними, у зв'язку з чим звернулася з вказаним позовом до суду.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що адресна допомога призначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг». Відповідно до пункту 6 Постанови № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. У своїй заяві від 6.04.2017 року позивач не надала інформацію про наявність у неї або будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення АТО та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 перебуває у власності: 1) двокімнатна квартира за адресою: м. Донецьк, вул. Петровського, буд.107 Б, кв.11; 2) трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1; 3) житловий будинок за адресою: Донецька обл., Артемівський р-н. с. Дронівка, вул. Верхня, буд.25 (згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичноі операції від 10.03.2015 № НОМЕР_1 - фактичне місце проживання позивача). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р (зі змінами і затверджений Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. В цих Переліках є м. Донецьк, в якому у позивача є житлове приміщення, але с. Дронівка Артемівського району Донецької області немає, тобто с. Дронівка Артемівського району Донецької області є територією, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, і с. Дронівка не розташована на лінії зіткнення та не є тимчасово окупованим населеним пунктом. ОСОБА_1 була письмово повідомлена 20.04.2017 року про відмову у наданні адресної допомоги, як переміщеним особам, так як сімя володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО. Таким чином, законодавчо підтверджено правомірність дій Управління щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у звязку з тим, що вона має власне житло на території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується печаткою у паспорті позивача серії ЕН 527775 (а.с.5). Позивач є матірю двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-АМ № 054122 від 7.12.2006 року (а.с.8) та ОСОБА_3, 27.02.2015 року (свідоцтво про народження серії І-НО № 674366 від 3.03.2015 року (а.с.7).

У зв'язку із проведенням антитерористичної операції у Донецькій області позивач з родиною була вимушена переміститися з м. Донецька до с. Дронівка Артемівського (нині Бахмутського) району Донецької області, та згідно копії довідки № НОМЕР_1 від 10 березня 2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації за адресою: Донецька область, Артемівський (нині Бахмутський) район, с. Дронівка, вул. Верхня, буд. 25 (а.с.4).

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 3.08.2016 року, яка набрала законної сили 23.08.2016 року, позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації від 25 березня 2016 року «Про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання». Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації поновити з 18 березня 2016 року виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 1 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (а.с.12-19).

Також, постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.11.2016 року, яка набрала законної сили 5.12.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації від 20 вересня 2016 року «Про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання». Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації здійснити виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року (із змінами та доповненнями) «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (а.с.20-24).

6 квітня 2017 року року позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації із заявою про надання їй та членам її сімї, тобто неповнолітнім дітям ОСОБА_2, ОСОБА_3, щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеним особам для покриття виплат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно з повідомленням Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації від 20.04.2017 ОСОБА_1 (особовий рахунок № 603611) було відмовлено у наданні допомоги на проживання у звязку із тим, що вона володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО, та відповідно до п.7 постанови КМУ № 505 від 1.10.2014 року, якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється (а.с.11).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта ОСОБА_1 має у власності наступні нерухомі обєкти: 1) двокімнатну квартиру загальною площею 46,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 1.09.1998 року, серія та номер 9-1130; 2) трикімнатну квартиру загальною площею 65,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 23.12.2013 року, серія та номер 9599; 3) житловий будинок № 25 по вул. Верхня в с. Дронівка Бахмутського району Донецької області на підставі договору дарування від 1.11.2011 року, номер 1722 (а.с.36-37).

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступні правові норми.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

У відповідності з вимогами ч. 2 вищевказаної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правовий спір фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 19 ОСОБА_5 України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Відповідно до статті 46 ОСОБА_5 України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі-Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 із змінами та доповненнями (далі Порядок № 505) визначено процедуру та підстави надання вказаної щомісячної адресної допомоги.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085.

Пунктом 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сімї (далі - уповноважений представник сімї) у таких розмірах, зокрема, для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сімї); для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сімї). Загальна сума допомоги на сімю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сімї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Згідно пункту 6 Порядку № 505 (в редакції від 22.12.2016 року, яка була чинною на період виникнення та існування спірних правовідносин), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, а також у разі коли будь-хто з членів сімї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Таким чином, для отримання особою щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, до 3.06.2017 року необхідно було дотримання таких умов: особа повинна постійно проживати на території України; особа повинна бути переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або бути такою, що була змушена покинути своє постійне місце проживання в населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і переміститися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі; особа повинна знаходитися на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах рад; уповноважений представник сім'ї особи, яка бажає отримати таку допомогу, повинен звернутися до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред'явити паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, і при цьому до заяви повинна бути додана копія свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та письмова згода довільної форми про виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім'ї від інших членів сім'ї та згода на обробку персональних даних; особа не повинна бути власником або мати членів сімї, які мають у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або членів сім'ї, які мають на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», прийнятого на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" до вказаного переліку населених пунктів належить с.Дронівка Артемівського (нині Бахмутського) району Донецької області, на території якого знаходиться будинок, що належить позивачу на підставі договору дарування від 1.11.2011 року.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» від 20.03.2003 р. № 638-IV, передбачено, що район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/а від 7.10.2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області (без виключень). Із цього вбачається, що всі населенні пункти Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО.

При прийнятті рішення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання відповідач керувався розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 7 листопада 2014 року, яким затверджений Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, до яких с. Дронівка Артемівського району Донецької області, в якому позивач має житловий будинок, не відноситься.

Разом з тим, посилання відповідача на вказане розпорядження є невірним, оскільки пункт 6 Постанови № 505 визначає, що грошова допомога не призначається особам, які мають житлове приміщення, розташоване не лише в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, але і районах проведення антитерористичної операції та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідно до частини 2 статті 19 ОСОБА_5 України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Враховуючи те, що будинок № 25, який знаходиться в с.Дронівка Артемівського (нині Бахмутського) району Донецької області та належить позивачу на праві приватної власності на підстав договору дарування від 1.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, розташований на території проведення антитерористичної операції, підстави для відмови в призначенні щомісячної адресної допомоги згідно пункту 6 Порядку № 505 у відповідача станом на час виникнення та існування спірних правовідносин були відсутні.

Крім того, позивач ОСОБА_1 звернулася до УПСЗН Артемівської РДА із заявою про надання щомісячної адресної допомоги 6 квітня 2017 року, а відмовлено їй у наданні вказано допомоги повідомлення від 20.04.2017 року, тому посилання відповідача на п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 1.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» у новій редакції, яка набула чинності 3.06.2017 року, є безпідставним, оскільки на момент існування спірних правовідносин (звернення позивача із заявою) зміни до Постанови № 505 не набули чинності.

З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо вирішення подібних спірних правовідносин міститься в постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року по справі № 428/1344/17.

Правильність вищевказаного висновку суду також підтверджується тим, що зміни до пункту 6 Порядку № 505 в частині відсутності підстав для призначення грошової допомоги у разі наявності у власності особи житлового приміщення/частини житлового приміщення, що розташоване в населеному пункті, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження, були внесені лише 3 червня 2017 року.

Таким чином, висновки відповідача про наявність у позивача житлового приміщення, розташованого не лише в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, але і районах проведення антитерористичної операції та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, при прийнятті рішення про відмову у наданні позивачу допомоги як переміщеній особі на проживання, є необґрунтованими, таким, що суперечить нормам діючого законодавства України, у звязку з чим повідомлення про відмову у наданні ОСОБА_1, до складу сімї якої входить неповнолітні діти: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, допомоги переміщеним особам на проживання від 20 квітня 2017 року у звязку з тим, що сімя володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 8 ОСОБА_5 України, ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії.

Частиною 3 ст. 22 ОСОБА_5 України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 ОСОБА_5 України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 ОСОБА_5 України).

Статтею 64 ОСОБА_5 України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_5 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї ОСОБА_5.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_5 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_5 України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися ОСОБА_5 України як актом прямої дії.

Посилання відповідача в повідомленні про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 20 квітня 2017 року на пункт 7 Постанови КМУ № 505, є взагалі некоректним, оскільки, вказаний пункт викладений у повідомленні не в повному обсязі, а саме, в такій редакції: «якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється». Проте, пункт 7 Постанови № 505 має виключення і таке формулювання: якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сімї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється.

Судом встановлено, що позивач має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, при цьому останньому не виповнилося трьох років, тобто застосування відповідачем пункту 7 Постанови № 505 до позивача є неправильним та необґрунтованим. Крім того, в матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача (серія АМ № 150557), з якої вбачається, що позивач до вагітності вона перебувала на обліку у центрах зайнятості (а.с.10).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд також враховує, що згідно із ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, для повного захисту прав позивача її вимоги слід задовольнити, а також скасувати рішення УПСЗН Артемівської РДА, оскільки без скасування цього рішення суд не зможе в повній мірі гарантувати дотримання і захист прав позивача та її малолітніх дітей, які визначені найвищими цінностями у діяльності держави, а також не тільки зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації виплатити позивачу адресну допомогу, а й призначити її та нарахувати.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2017 року їй відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, суд не стягує з відповідача судові витрати, оскільки позивачем вони фактично не понесені (не надано документального підтвердження понесених ним судових витрат).

Керуючись ст.ст. 2, 7-12, 17, 69, 71, 86, 94, 160, 161, 162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 8, 19, 22, 24, 46, 64 ОСОБА_5 України, з урахуванням Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, Закону України «Про боротьбу із тероризмом» від 20.03.2003 р. № 638-IV, розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», суд,-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації від 20.04.2017 року «Про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації призначити, нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 6.04.2017 року.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя -

О. . Павленко