Справа № 805/1446/17-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року справа №805/1446/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., при секретареві судового засідання Борисові А.А., за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року в справі № 805/1446/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01 березня 2017 року № НОМЕР_1,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2017 № 00000914 на загальну суму 221612,00 грн, прийняте заступником начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року позов задоволено, внаслідок чого скасовано спірне рішення податкового органу.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області була проведена позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Донвуглересурси» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні податкових зобовязань і податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість за серпень 2015 року з урахуванням виявлених недостовірностей даних, що містяться в податкових деклараціях щодо відносин з ТОВ «УКР ПРОД» за період з 01.08.2015 по 31.08.2015.

Перевіркою встановлені порушення п.п. 198.1-198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження розміру відємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 221612,00 грн.

Апелянт наголошує, що відсутнє підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом. Окрім цього, звертає увагу суду, що фактичний рух послуг неможливий за ланцюгом постачання всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємоповязаних нереальних господарських операцій до позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» (далі позивач, ТОВ «Донвуглересурси») перебуває на обліку Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДФС) та є платником податку на додану вартість.

У період з 26.12.2016 по 10.01.2017 ГУ ДФС було проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Донвуглересурси» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні податкових зобовязань і податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість за серпень 2015 року з урахуванням виявлених недостовірностей даних, що містяться в податкових деклараціях щодо відносин з ТОВ «УКР ПРОД» за період з 01.08.2015 по 31.08.2015.

За результатами вказаної перевірки податковим органом було складено акт від 12.01.2017 № 4/05-10-12-02/25121804, висновками якого встановлено, що в перевіреному періоді позивачем порушено п.п. 198.1-198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження розміру відємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 221612,00 грн.

На підставі акту від 12.01.2017 № 4/05-10-12-02/25121804 відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 01 березня 2017 року № 00000914 про збільшення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Вважаючи, що ГУ ДФС протиправно прийняло рішення про збільшення суми відємного значення суми податку на додану вартість, ТОВ «Донвуглересурси» звернулось до суду за захистом свого порушеного права.

Протиправність дій податкового органу позивач обґрунтовує наступним.

Між позивачем як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ПРОД» як підрядником 08 липня 2015 був укладений договір підряду № 0807-п. Відповідно до умов договору замовник доручає, а підрядник забезпечує виконання експедиторсько-логістичних послуг певної господарської операції замовника, погодженої сторонами у відповідній специфікації, в обумовлені договором строки, та ліквідацію можливих недоліків та дефектів в результаті робіт, що виникли з вини підрядника або залучених ним осіб та були виявлені замовником.

Згідно зі специфікацією до зазначеного договору від 08 липня 2015 року № 1 підрядник забезпечує супровід господарської операції замовника, а саме постачання вугілля марки Г фр. 0-100 мм у кількості 15000,0 тон +/- 10% від ТОВ «Торгівельний дім «Енергоальянс» до ПАТ «Алчевський металургійний комбінат». Крім того, відповідно до специфікації підрядник виконує комплекс робіт, а саме приймання товару за кількістю та якістю від імені замовника, супровід вантажу та контроль стану вантажу протягом усього шляху його слідування, а також інформування замовника про поточне місцезнаходження та стан вантажу, організацію переведення товару кінцевому отримувачу. Орієнтована вартість комплексу робіт за даною специфікацією складає 1320000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість (далі ПДВ) у сумі 220000,00 грн.

На виконання умов договору від 08 липня 2015 року ТОВ «Донвуглересурси» була отримана податкова накладна від 31 серпня 2015 року на суму 1329671,76 грн, у тому числі ПДВ 221611,96 грн.

Факт реального виконання умов договору підтверджується актом виконаних робіт від 31 серпня 2015 року № 15033.

Розрахунок за отримані послуги було здійснено в безготівковій форми, що підтверджується банківською випискою та платіжним дорученням від 03 грудня 2015 року № 2768 на суму 1432327,12 грн. Також ТОВ «УКР ПРОД» надало позивачу письмову інформацію по виконанню умов договору підряду від 02 серпня 2015 року, від 22 липня 2015 року, від 12 серпня 2015 року, від 10 серпня 2015 року, від 11 серпня 2015 року, від 09 серпня 2015 року, від 29 серпня 2015 року, від 06 серпня 2015 року, від 29 липня 2015 року, від 30 липня 2015 року, від 27 липня 2015 року, від 26 липня 2015 року, від 20 липня 2015 року, від 19 липня 2015 року, від 16 липня 2015 року, від 15 липня 2015 року, від 09 липня 2015 року, від 02 серпня 2015 року, від 03 серпня 2015 року, від 05 серпня 2015 року, від 22 серпня 2015 року, від 17 серпня 2015 року, від 31 липня 2015 року, від 26 липня 2015 року, від 23 липня 2015 року, від 22 липня 2015 року, від 20 липня 2015 року, від 15 липня 2015 року, від 14 липня 2015 року, від 12 липня 2015 року, від 09 липня 2015 року.

Факт придбання товару, який супроводжувався підрядником за договором № 0807-п, підтверджується первинними документами, наявними в матеріалах справи, а саме:

- договором поставки від 01 грудня 2013 року № АМК-2463-2013-пст, факт виконання якого підтверджується платіжними дорученнями від 31 серпня 2015 року № 4673, від 28 серпня 2015 року № 4632, від 26 серпня 2015 року № 4477, від 17 серпня 2015 року № 4242, від 20 серпня 2015 року № 4366, від 14 серпня 2015 року № 4163;

- договором поставки від 25 липня 2014 року № 19, факт виконання якого підтверджується платіжними дорученнями від 26 серпня 2015 року № 2411, від 06 серпня 2015 року № 2358, від 07 серпня 2015 року № 2362, від 04 серпня 2015 року № 2352, від 03 серпня 2015 року № 2349, від 31 серпня 2015 року № 2418, від 28 серпня 2015 року № 2417, від 27 серпня 2015 року № 2416;

- актами прийому-передачі та рахунками на оплату від 09 липня 2015 року, від 12 липня 2015 року, від 14 липня 2015 року, від 15 липня 2015 року, від 17 липня 2015 року, від 20 липня 2015 року, від 22 липня 2015 року, від 23 липня 2015 року, від 26 липня 2015 року, від 31 липня 2015 року, від 22 серпня 2015 року, від 05 серпня 2015 року, від 03 серпня 2015 року, від 02 серпня 2015 року;

- посвідченнями якості рядового вугілля № 887, № 752, № 814, № 829, № 831, № 847;

- залізничними накладними;

- актами приймання-передачі вугільної продукції та рахунками від 09 липня 2015 року, від 12 липня 2015 року, від 14 липня 2015 року, від 15 липня 2015 року, від 17 липня 2015 року, від 20 липня 2015 року, від 22 липня 2015 року, від 23 липня 2015 року, від 26 липня 2015 року, від 31 липня 2015 року, від 02 серпня 2015 року, від 03 серпня 2015 року, від 05 серпня 2015 року, від 22 серпня 2015 року;

- договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення вантажів та наданні залізницею послуг від 07 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України (далі ГК України), під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп. 138.10.5, пп. 138.10.6 п. 138.10, п. 138.11, п. 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України закріплено, що не включаються до складу витрат такі, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагенту в сумі, визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, колегія суддів не приймає посилання апелянта на відсутність реального характеру правочинів, що ґрунтуються на аналізі даних податкової звітності ТОВ «Донвуглересурси».

Додатково необхідно зазначити, що податковим органом не перевірялися первинні документи контрагентів позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Тому колегія суддів критично оцінює посилання апелянта, щодо відсутності обєктів оподаткування через дефектність правовідносин між контрагентами другої та третьої ланки.

Враховуючи викладене, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни може призводити до правових наслідків саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Отже доводи апелянта з цього приводу не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів не приймає посилання ГУ ДФС, що фінансово-господарські операції між позивачем та вказаними контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок, викладений в оскаржуваній постанові, щодо протиправності дій Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області під час прийняття податкового повідомлення-рішення від 01 березня 2017 року № НОМЕР_1.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року в справі № 805/1446/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01 березня 2017 року № НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року в справі № 805/1446/17-а залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 22 серпня 2017 року. Повний текст ухвали складений 23 серпня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після виготовлення повного тексту.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_4

ОСОБА_5