Справа № 755/12450/17
Суддя: Астахова О. О.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Астахової О.О.

при секретарі Наумовій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України,-

в с т а н о в и в :

Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві звернувся з позовом до суду в якому просить про примусове видворення за межі території України та затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Мотивуючи вимоги тим, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду з території України, чим порушує вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012.

Зі слів іноземця було з'ясовано, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1, 1987 р.н. прибув на територію України у м. Київ у 2016 році у приватних справах.

Під час перебування в Україні громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 вчинив адміністративне порушення, передбачене ч.І ст.203 КУііАГІ, у зв'язку з чим 26.05.2017 року Дарницьким РВ ЕУ ДМС України в місті Києві відносно нього складено адміністративний протокол відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАІІ за порушення правил перебування іноземців та ОБЕ на території України, а саме ч.15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

26.05.2017 року керівництвом Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві затверджено рішення про примусове повернення за межі України стосовно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1. 1987 року народження, який зобов'язався залишити територію України до 04.06.2017 року. Дане рішення вищезазначений громадянин не виконав.

За отриманням статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту на території України до підрозділів ДМС України не звертався.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, виходячи з доводів якими обґрунтовується позовна заява просив вимоги задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд надати йому можливість самостійно виїхати за межі України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що працівниками Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві було проведено відпрацювання на предмет виявлення іноземних громадян та осіб без громадянства, які проживають на території України з порушенням вимог міграційного законодавства України. В результаті такого відпрацювання, було затримано відповідача, який перебуває на території України після закінчення терміну перебування на території України та у якого відсутні підстави для подальшого перебування на території України.

26 травня 2017 року Дарницьким РВ ГУДМС України в м. Києві громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу 510 грн.

26.05.2017 року Дарницьким РВ ГУДМС України в м. Києві прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язано останнього покинути територію України до 04.06.2017 року.

Із вищезазначеним рішенням ОСОБА_1 ознайомлений 26.05.2017 року, що підтверджується його підписом. Проте в установлений строк рішення відповідачем не виконано.

Згідно вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію».

У судовому засіданні відповідач визнав, що перебуває на території України незаконно.

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Судом встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Суд приходить до висновку, про те, що відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно із ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Оскільки відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, зважаючи на відсутність документів на право перебування на території України, наявність у нього бажання повернутись на Батьківщину, відсутність у нього бажання звернутися до ДМС з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позовні вимоги підлягають задоволенню і ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню за межі території України.

Одночасно з позовом позивачем подано клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно із ч. 7 ст. 183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Оскільки відповідач не має постійного місця проживання, не виконав рішення Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві про примусове повернення, у суду наявні підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та існує ризик його втечі. А відтак, клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця або особи без громадянства та про продовження строку такого затримання, про затримання до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

У позові позивач просить звернути постанову до негайного виконання.

У зв'язку із викладеним постанову про примусове видворення відповідача з України та затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 99, 158, 159, 160-163, 183-7, КАС України; ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» за № 1 від 25 червня 2009р., суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України - задовольнити.

Примусово видворити з України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Республіки Узбекистан.

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, необхідний для забезпечення примусового видворення за межі України, але не більше як на шість місяців.

Постанову суду звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги постанова суду набирає законної сили після розгляду справи Київським апеляційним адміністративним судом.

Суддя