Справа № 523/1386/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/1386/17
Провадження № 2а/522/1370/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

17 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Бойчука А. Ю.

при секретарі - Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Інспектора 4-ї роти, 1-го батальйону УПП у м. Одесі, Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 71,158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 18.01.2017 р. серія ЕАА №050206, винесену інспектором лейтенантом поліції УПП м. Одеси ОСОБА_2 по ч.І ст. 121 КУпАП про накладання на ОСОБА_1, штрафу в сумі 340 грн. (триста сорок грн..)

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: А. Ю. Бойчук

Справа № 522/1386/17

Провадження№ 2а/522/1370/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

при секретарі Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Інспектора 4-ї роти, 1-го батальйону УПП у м. Одесі, Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до до ОСОБА_2 Інспектора 4-ї роти, 1-го батальйону УПП у м. Одесі, Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції по якому просив: визнати дії інспектора лейтенанта поліції УПП м. Одеси ОСОБА_2 по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності-неправомірними; скасувати постанову від 18.01.2017 року серія ЕАА №050206, винесену інспектором лейтенантом поліції УПП м. Одеси ОСОБА_2 по ч.1 ст.121 КУпАП про накладання на ОСОБА_1, штрафу в сумі 340 грн. як незаконну; Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення; Стягнути з інспектора лейтенанта поліції УПП м. Одеси ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану мені неправомірними діями в сумі 1000 грн; Стягнути з інспектора лейтенанта поліції УПП м. Одеси ОСОБА_2 сплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що вказана постанова винесена незаконно, так як адміністративне правопорушення яке зазначене в постанові (а саме водій керував автомобілем у темну пору доби з непрацюючою лівою фарою у режимі ближнього світла) він не вчиняв так як усі світло-прибори горіли і є справними.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засідання позов підтримав просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 Інспектора 4-ї роти, 1-го батальйону УПП у м. Одесі до суду не з'явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином.

Представник Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував просив відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що факт вчинення правопорушення передбачене ч.1 ст.121 КУпАП підтверджуються поясненнями інспекторів патрульної поліції (безпосередньо бачили факт руху позивача у темну пору доби з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла); фотографіями та схемою розташування передніх ламп на ТЗ.

У відповідності до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних в ній доказів.

Суд, на підставі ст.86 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами по справі є адміністративно-правовими та урегульовані положеннями КАС України та КУпАП України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є (проступок) протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом встановлено, що 18 січня 2017 року Інспектора 4-ї роти, 1-го батальйону УПП у м. Одесі ОСОБА_2 виніс постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАА-№050206 (далі - «Постанова») щодо порушення вимог ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до приписів оскаржуваної постанови, позивач керував у темну пору доби з непрацюючою лівою форою у режимі ближнього світла чим порушив п. 31.4.3 в ПДР, Керував ТЗ з несправними зовнішнього світла приладами, не горить ліфа фара в темну фару в темну пору доби в режимі ближнього світла, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. При неподані цих матеріалів суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Патрульна поліція Національної поліції має повноваження щодо розгляду та винесення постанов в справах про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ( які передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 128-1, 129, статтею 132-1, частинами першою, другою і третьою статті 140), що передбачають стягнення у вигляді штрафу або штрафних балів.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, а також вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до фотознімка який наявний в матеріалах адміністративної справи вбачається, що на автомобілі ТОЙОТА ВЕНЗА державний номер НОМЕР_1, на яких вбачається, що всі фари і підфарники в справному вигляді і були увімкнені.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення не були у повному обсязі досліджені обставини події, не дана належна оцінка доказам винності позивача, а тому прийнято хибне рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині скасування постанови підлягають задоволенню.

Також суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині закриття провадження по справі не підлягає задоволенню, так як адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких відноситься до компетенції інших органів державної влади.

Щодо позовних вимог про стягнення з Інспектора 4-ї роти, 1-го батальйону УПП у м. Одесі ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 неправомірними діями в сумі 1 000 грн. суд зазначає наступне.

Позивач в обґрунтуванні позовних вимог в цій частині посилається на те, що внаслідок незаконного накладання штрафу він змушений звертатися до суду, а це в свою чергу призвело до порушення звичного порядку життя, негативно відображається на трудовій діяльності.

Разом з тим, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується спричинення позивачу моральної шкоди, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 гривень слід відмовити.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 Інспектора 4-ї роти, 1-го батальйону УПП у м. Одесі на користь позивача судового збору у сумі 640 гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зокрема, Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України».

Частиною четвертою статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Визначальним у цій нормі є припис про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

Згідно ст.ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір» особи, які оскаржують постанову у справі про адміністративне правопорушення, не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Проте, положення ч.4 ст.288 КУпАП не вступають в колізію з положеннями ст.5 Закону України «Про судовий збір», якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло осіб і коло вимог, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним.

Закон України «Про судовий збір» не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям цього Закону (п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про судовий збір»).

Таким чином, норми ч.4 ст.288 КУпАП є спеціальними порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір», а тому за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Так, Верховний Суд України у постанові від 13.12.2016 року по справі № 306/17/16-а сформулював правовий висновок, відповідно до якого у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2, 3, 4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-1 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, ОСОБА_1, при зверненні до суду з цим позовом, був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.4 ст.288 КУпАП.

Проте, суд встановив, що згідно квитанції від 27.01.2017 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640 грн.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З вказаного слідує висновок, що позивач вніс судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, що є підставою для звернення його до суду з відповідною заявою про повернення судового збору, за наслідком розгляду якої суд виносить відповідну ухвалу.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 500 грн. суд дійшов наступного.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 КАС України, до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. До таких відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором (частина перша статті 90 КАС України).

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

При цьому слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Частиною 3 статті 90 КАС України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до глави 6 КАС України склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.

Системний аналіз наведених вище по тексту норм права дає підстави вважати, що матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержати за це плату, те їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром.

Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі, тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Відповідно до ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк та ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Таким чином, до складу витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги (наприклад, витрати у зв'язку із від рядженнями, нотаріальним посвідченням документів, перекладом: витрати, пов'язані із виконанням процесуальних дій по справі (наприклад, збір доказів, копіювання документів). Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Одночасно, необхідно зазначити, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суд повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір тре надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2002 по справі № 30/63 в якій зазначено, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, керуючись положеннями ч. 2 ст. 3, ст. ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 18.01.2017 року серія ЕАА № 050206, винесену інспектором лейтенантом поліції УПП м. Одеси ОСОБА_2 по ч.1 ст.121 КУпАП про накладання на ОСОБА_1, штрафу в сумі 340 грн.

У задоволення решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя А.Ю. Бойчук