Справа № 813/2115/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року справа № 813/2115/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Роман Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення підготовчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області , у якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Роман Н.О. про закінчення виконавчого провадження ВП № 53123621 від 28.04.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірна постанова не відповідає вимогам закону та прийнята передчасно, оскільки державний виконавець не вчинив всіх залежних від нього дій з метою примусового виконання вимог виконавчого листа №813/6509/15.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав наведених у позовній заяві, просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Окрім того, представник зазначив, що спірна постанова відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", прийнята відповідно до приписів пункту 11 частини першої статті 39 названого Закону.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, що 20.05.2016 року Львівським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №813/6509/15 було винесено постанову, якою: визнано протиправним та скасовано наказ ГТУЮ у Львівській області від 25.11.2015 року №1101/К "Про звільнення ОСОБА_3"; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника ВДВС Бродівського районного управління юстиції з 26.11.2015 року; стягнуто з ГТУЮ у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7597,78 грн. без урахування сум обов'язкових до сплати податків та зборів, сум отриманих доходів, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 року було залишено без змін.

На виконання постанови Львівським окружним адміністративним судом було видано 20.10.2016 року виконавчий лист про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу ДВС Бродівського районного управління юстиції з 26.11.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Романа Назара Олеговича від 14.12.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №53123621 з примусового виконання виконавчого листа №813/6509/15, виданого Львівським окружним адміністративним судом 20.10.2016 року про: "поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу ДВС Бродівського районного управління юстиції з 26.11.2015 року".

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Романа Назара Олеговича від 28.04.2017 виконавче провадження №53123621 було закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" - у зв'язку з невиконанням боржником судового рішення та з огляду на неможливість його виконання.

Загалом, у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено наступне: "Наказом Міністерства юстиції України від 01.03.2016 року за №572/5 на виконання пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги" від 11.02.2016 року №99 прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальні органи Міністерства юстиції, в тому числі і про ліквідацію Бродівського районного управління юстиції, до складу якого входив відділ державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 28.04.2016 року за №857/К "Щодо приведення у відповідність найменування районних, міських, міськрайонних відділів державних виконавчих служб", відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги" від 11.02.2006 року №9, пункту 7 наказу Міністерства юстиції України "Про відділи державної виконавчої служби та відділи державної реєстрації актів цивільного стану" від 01.03.2016 року №569/5 та штатного розпису на 2016 рік Головного територіального управління юстиції від 10.03.2016 року, відділ державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції реорганізовано на Бродівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Таким чином, поновити стягувача на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції неможливо, оскільки штатним розписом ГТУЮ у Львівській області на 2016 рік не передбачено такої посади як "начальник відділу ДВС Бродівського районного управління юстиції у Львівській області".

За таких умов застосування до боржника штрафних санкцій, передбачених статтями 63, 65, 75 Закону України "Про виконавче провадження" буде протиправним. Оскільки рішення про поновлення на роботі не виконано боржником з поважних причин.

Вказані обставини зумовлюють закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач, не погодившись з постановою державного виконавця, звернувся до суду з даним позовом.

05.10.2016 року набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII.

Відповідно до пунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень названого Закону, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як визначено пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Зокрема, даною статтею визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII встановлено особливий порядок виконання судових рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії. Зокрема, названий Закон зобов'язує державного виконавця після закінчення строку для добровільного виконання перевірити виконання боржником вимог виконавчого документа та у разі його невиконання - прийняти рішення про накладення на боржника штрафу. При цьому, у постанові про накладення штрафу державний виконавець вказує на необхідність виконання судового рішення протягом 10 робочих днів та попереджає боржника про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною третьоюстатті 63 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У свою чергу, відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Представник позивача у судовому засіданні наголосив, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Романом Н.О. 14.12.2016 року при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження" не було вжито жодних інших заходів примусового виконання рішення та після зволікання більш як п'яти місяців 28.04.2017 року все ж винесено неправомірно постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

А відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті, виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У взаємозв'язку з даними положеннями Закону України "Про виконавче провадження" суд також звертає увагу на приписи частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, державний виконавець має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені Законом України "Про виконавче провадження", зокрема, вчиняти виключно ті виконавчі дії, що безпосередньо передбачені у законі.

Водночас, суд зазначає, що законодавець у ст.240-1 КЗпП України пов'язує неможливість поновлення працівника на роботі лише з випадками припинення діяльності (ліквідацією) підприємства, установи, організації, чого у даному випадку не відбулось.

Відтак суд приходить до висновку, що державний виконавець не наділений повноваженнями на встановлення законності щодо неможливого поновлення працівника на роботі, позаяк таке право надано органу, який вирішує трудовий спір.

Більш того, суд наголошує, що ні боржником за виконавчим провадженням, ні державним виконавцем не було використано свого права на звернення до суду за роз'ясненням судового рішення, а також на звернення із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

При цьому, суд, погоджуючись із твердженнями позивача, зазначає, що без внесення змін у штатний розпис боржник мав можливість поновити ОСОБА_3 на посаді, що була перейменована внаслідок самого перейменування назви відділу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки фактичного виконання в повному обсязі судового рішення (станом на 28.04.2017 року, що є датою винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) боржником - ГТУЮ у Львівській області не відбулося, тому підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом у відповідача не було.

Відтак постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

За приписами статті 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з статтями 2 та 11 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення та не довів правомірності винесення ним оскаржуваного рішення.

З врахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог і вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Роман Н.О. про закінчення виконавчого провадження ВП № 53123621 від 28.04.2017 року.

Присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 21 серпня 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.