Справа № 742/2439/17
Суддя: Ільченко О. І.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/158/17
Єдиний унікальний № 742/2439/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Ільченко О.І, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах.

Аргументує свої вимоги тим, що 29 квітня 2017 року він звернувся до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою та належним пакетом документів для оформлення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту б) статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 07.08.2017 було відкрито скорочене провадження за зазначеними вище позовними вимогами.

У встановлений законом строк відповідачем було подано письмове заперечення проти позову, в якому він просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що 02 червня 2005 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, на який посилається Відповідач, який дає право на пенсію на пільгових умовах часу проходження строкової військової служби, який набрав чинності 01.01.2006. Так, відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження строкової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно - технічному навчальному закладі.

Дослідивши письмове заперечення відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058 (зі змінами та доповненнями), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту б) статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення ними 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2017 по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків.

При цьому, працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсія за віком на пільгових умовах призначається із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 № 1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовується Списки, що чинні на період роботи особи.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Згідно пункту 20 вищевказаного Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 за № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731, при визначенні права на пільгову пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Як убачається зі змісту розділу - ХХІІ - харчова промисловість, код КП ДК 003:2005 позиція 2241000а-18559 Списку 2 виробництв, цехів професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 та постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, право на призначення пенсії на пільгових умовах мають машиністи-регулювальники за професіями, що передбачені зазначеними списками.

Отже, період роботи позивача в ПРАТ А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» з 20.08.1992 по 31.03.2016 на посадах машиніста-регулювальника, підлягає зарахуванню до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, що не заперечується Відповідачем і є безспірним.

При цьому, факт та період роботи позивача на зазначених посадах підтверджується записами у трудовій книжці та довідкою ПРАТ А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних відомостей у ній від 23.11.2016 за № 2608/16По, відповідно до яких позивач працював у зазначеній компанії на посадах машиніста-регулювальника у період з 20.08.1992 по 15.11.1999 що разом складає 7 років 2 місяці 25 днів пільгового стажу (а.с.19).

Також, відповідачем не враховано до пільгового стажу позивача період строкової військової служби із 04.05.1978 по 29.10.1979 згідно військового квитка (1р.5м.20дн.) а.с.8.

Суд не погоджується із доводами Відповідача, щодо не зарахування до пільгового стажу проходження військової служби Позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

05.11.1991 року набув чинності Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ.

Статтею 1 зазначеного Закону передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Зі змісту пункту а) статті 2 Закону № 1788-ХІІ, передбачено такі види пенсій: трудові пенсії; за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Зокрема, пунктом в) зазначеної статті Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи також зараховується військова служба.

Дані обставини були зазначені в редакції Закону № 1788-ХІІ від 15.05.1992 на момент коли Позивач виконував роботу машиніста-регулювальника за професіями, що передбачені Списком №2.

Як вбачається із записів трудової книжки Позивача серії БТ-І № 1512300 від 22.08.1977 та військового квитка серії НУ № 7814369 від 04.05.1978, то останній проходив військову службу в збройних силах СССР із 04.05.1978 по 29.10.1979 (а.с.10).

Отже, наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування вказаного періоду проходження військової служби (1р.5м.20дн.). до стажу, необхідного для призначення пільгової пенсії, так як пунктом в) статті 56 Закону № 1788-ХІІ в редакції Закону від 15.05.1992, на момент коли Позивач виконував роботу машиніста-регулювальника за професіями, що передбачені Списком № 2, не було передбачено, що час проходження військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, на яке посилається Відповідач, то воно суперечить ст. 58 Конституції України.

Крім того, суд наголошує, що у відповідності до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» , у редакції частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби та виконання військового обов'язку було і є обов'язком громадянина, ухилення від яких тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов'язані з проходженням такої служби або виконанням обов'язку, недопустимі.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій осіб, які проходили військову строкову службу в збройних силах колишнього СССР, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, зокрема Законом України 02 червня 2005 року«Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, на який посилається Відповідач.

На момент коли Позивач виконував роботу машиніста-регулювальника за професіями, що передбачені Списком № 2 (20 серпня 1992 року) діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-ХІІ, який передбачав види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, а саме період проходження військової служби (п. в) ст. 56 Закону № 1788-ХІІ).

Частинами 1 - 3 ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на посаді, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, мав законні сподівання отримання пенсії на пільгових умовах, які ґрунтувалися на нормах статті п. б) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням п. в) ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 15.05.1992), і які були звужені Законом України 02 червня 2005 року.

Отже, в даному випадку наявні всі необхідні умови для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах (досягнення 57 - річного віку, наявність загального трудового стажу 39 років 3 місяці 9 днів, з яких 08 років 08 місяців 20 днів стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 3 роки). Відтак, відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст. 94 КАС України, які відповідно, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Тому, виходячи з вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь позивача 640,00 грн. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.2, 4, 6, 8, 9, 17-18, 41, 69, 104-106, 158-163,183-2, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України, щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Прилуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із 29.04.2017, зарахувавши до пільгового стажу період проходження військової служби із 04.05.1978 по 29.10.1979.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останнім під час розгляду справи у суді в розмірі 640 грн. 00 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Ільченко