Справа № 807/753/17
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2017 рокум. Ужгород№ 807/753/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1, - не з'явився;

відповідача: Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, представник - Плиска А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення (постанови) та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення (постанови) № 54021385 від 29.05.2017 року про повернення виконавчого листа № 807/2168/15 від 04.08.2016 року стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання виконавчий лист № 807/2168/15 від 04.08.2016 року прийняти до примусового виконання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач отримав рекомендованим листом повідомлення (постанову) № 54021385 від 29.05.2017 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державного департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 807/2168/15 від 04.08.2016р. Закарпатського окружного адміністративного суду.

Позивач в позовних вимогах стверджує, що відповідач повернув йому виконавчий лист, мотивуючи тим, що даний виконавчий лист не відповідає вимогам до виконавчого документа, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема не дотримано вимоги пункту 1 частини 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не зазначено прізвище, ім'я, по батькові та посаду посадової особи, що видала виконавчий лист.

З даним рішенням відповідача позивач не погоджується, відтак просить визнати його протиправним та скасувати, в тому числі зобов'язати відповідача прийняти до виконання від стягувача виконавчий лист № 807/2168/15 від 04.08.2016р.

В судове засідання позивач не з'явився та не забезпечив явку свого представника, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що Закарпатським окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист № 807/2168/15/ (а.с.38), згідно з яким зобов'язано Центральну військово-лікарську комісію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо зміни причинного зв'язку захворювання ОСОБА_1, пов'язаного із проходженням військової служби та отримання травми в період проходження військової служби з виконанням обов'язків військової служби.

Даний виконавчий лист було видано судом за наслідками ухвалення судового рішення від 11.04.2016р. в адміністративній справі № 807/2168/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Центральної військово-лікарської комісії.

Вказаний вище виконавчий лист було пред'явлено позивачем до виконання до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки виконання рішень щодо центральних органів виконавчої влади, яким є Міністерство оборони України входить до компетенції відповідача.

Повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 29.05.2017 року (а.с.20), виконавчий лист було повернуто позивачу.

Підставою для повернення виконавчого документа без виконання, головний державний виконавець Медведєв О.В. визначив п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що у даній нормі передбачено, що у виконавчому документі зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я та по батькові та посада посадової особи, яка його видала. В поданому виконавчому документі не дотримано вимоги пункту 1 частини першої статті 4 Закону, а саме не зазначено прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, що видала виконавчий лист.

Окрім цього, виконавцем було зазначено, що пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування повідомлення державного виконавця та зобов'язання прийняти виконавчий лист до виконання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України: органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження»

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»: підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 4 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» передбачені вимоги до виконавчого документу.

Зокрема, у виконавчому документі зазначаються, в тому числі, назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Як вбачається з виконавчого листа № 807/2168/15, виданого 04 серпня 2016р. Закарпатським окружним адміністративним судом, в ньому чітко зазначені посада посадової особи , яка видала виконавчий лист (помічник судді), а також прізвище та ініціали цієї особи (ОСОБА_2), у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи відповідача щодо зазначення у виконавчому листі повністю прізвища, ім'я та по батькові посадової особи, яка видала виконавчий лист суд вважає необґрунтованими, оскільки це по суті є формальною підставою щодо відмови позивачу у виконанні судового рішення.

З огляду на це, суд зазначає про наступне.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України у Постанові від 21.05.2014 року по справі № 6-45цс14, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Отже, не можна погодитись з твердженнями відповідача, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічні положення передбачені також в положеннях нового закону, а саме в п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII, де зазначено про те, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Таким чином, суд вважає, що відсутність у виконавчому листі в тому числі певних даних про особу, яка його видала, також не є підставою для прийняття рішення про повернення без виконання стягувачу виконавчого листа та по суті відмови у відкритті виконавчого провадження, тим більше, що у виконавчому листі зазначено прізвище особи, яка його видала.

Виходячи з вищенаведеного, суд розцінює дії відповідача щодо прийняття повідомлення-рішення (постанови) № 54021385 від 29.05.2017 року про повернення виконавчого листа № 807/2168/15 від 04.08.2016 року стягувачу без прийняття до виконання, як такі, що вчиненні суто з формальних підстав.

Також суд вважає за необхідне додатково зазначити про наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно ч. 2 ст. 257 КАС України: судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України: за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КАС України: виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 4 статті 257 КАС України встановлено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»: відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як встановив суд, підставою для повідомлення позивача про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 29.05.2017 року слугував висновок державного виконавця про те, що виконавчий документ - виконавчий лист № 807/2168/15 видано без зазначення у ньому прізвища, ім'я та по батькові посадової особи, яка його видала.

Суд зазначає, що згідно з нормами КАС України, за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно видається виконавчий лист. Виконавчий лист є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню органом державної виконавчої служби в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки виконавчий лист є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню органом державної виконавчої служби, відтак головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України безпідставно направлено позивачу повідомлення (постанову) про повернення виконавчого документу - виконавчого листа за № 807/2168/15 від 04.08.2016 року стягувачу без прийняття до виконання.

Крім того, згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Згідно вимог діючого законодавства саме відповідач повинен виконувати вказаний вище виконавчий лист за судовим рішенням.

Як наслідок, є протиправним та підлягає скасуванню повідомлення (постанова) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 29.05.2017 року щодо примусового виконання виконавчого листа за № 807/2168/15 від 04.08.2016 року.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КАС України: суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України: висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, суд наголошує на тому, що застосований у даній справі правовий висновок Верховного суду України є обов'язковим також і для відповідача, оскільки в силу вимог п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України він є також суб'єктом владних повноважень.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При розгляді справи, відповідачем не було надано жодних належних доказів того, що дії державного виконавця при прийнятті повідомлення-рішення (постанови) про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання та по суті про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідали вимогам діючого законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

Позивачем було доведено обґрунтованість своїх позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 19, 94, 104-106, 160, 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення (постанови) № 54021385 від 29.05.2017 року про повернення виконавчого листа № 807/2168/15 від 04.08.2016 року стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання виконавчий лист № 807/2168/15 від 04.08.2016 року прийняти до примусового виконання - задовольнити.

2.Визнати протиправним повідомлення-рішення (постанову) № 54021385 від 29.05.2017 року Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого листа № 807/2168/15 від 04.08.2016 року стягувачу без прийняття до виконання.

3.Скасувати повідомлення-рішення (постанову) № 54021385 від 29.05.2017 року Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого листа № 807/2168/15 від 04.08.2016 року стягувачу без прийняття до виконання.

4.Зобов'язати Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 807/2168/15 від 04.08.2016 року від стягувача - ОСОБА_1.

5.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 16 серпня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 18 серпня 2017 року.