Справа № 226/423/17
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Салькова В.С.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року справа №226/423/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 20 липня 2017 року у справі № 226/423/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області (далі УПФУ в м.Димитрові), Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУПФУ в Донецькій області), третя особа: Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в м.Димитрові про припинення виплати пенсії; зобов'язати УПФУ в м.Димитрові поновити виплату пенсії з 01.10.2016 (а.с. 2-6).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 20 липня 2017 року зазначений позов ОСОБА_2 задоволений частково, а саме:

визнано протиправними дії ГУПФУ в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2016;

зобов'язано ГУПФУ в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2016;

у задоволенні позовних вимог до УПФУ в м. Димитрові Донецької області відмовлено (а.с. 131-137).

Відповідач - ГУПФУ в Донецькій області не погодився з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом порушено ч.2 ст.11 КАС України, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог та зобов'язувати ГУПФУ в Донецькій області поновити виплату пенсії позивачеві, оскільки ці позовні вимоги заявлені до іншого відповідача - УПФУ в м.Димитрові. Крім того, відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обов'язкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (а. с. 147-148).

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до довідки від 13.01.2015 № та довідки від 22.09.2016 № ОСОБА_2 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Макіївки Донецької області до м.Мирнограда (а. с. 9, 105).

13 травня 2015 року позивач звернувся до УПФУ в м.Димитрові з заявою про запит його пенсійної справи з УПФУ в Кіровському районі м.Макіївки (а.с.103).

На підставі вищезазначеної заяви від 13.05.2015 та довідки 13.01.2015 № позивача взято на облік в ГУПФУ в Донецькій області (а.с. 33).

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 21.12.2016 встановлено відсутність позивача за адресою:вул.Сорокіна, 4 в м.Димитрові ( на теперішній час - м.Мирноград)(а. с. 83-84).

На підставі зазначеного вище акту 28.12.2016 прийнято протокол №27 засідання комісії при виконкомі Мирноградської міської ради з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким, зокрема, ОСОБА_2 відмовлено у призначенні соціальних виплат (а. с. 85-90).

Відповідно до довідки ГУПФУ в Донецькій області про доходи пенсіонера ОСОБА_2 від 12.07.2017 №132/03-02-02 останній отримував в управлінні пенсію за вислугу років з січня 2015 до жовтня 2016 включно (а. с. 106).

Згідно атестату про зняття з обліку № 2400 позивачеві пенсія виплачена до 31.10.2016, виплата пенсії припинена по причині - до з'ясування (а.с. 100).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з листопада 2016 року на підставі непідтвердження його місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01.11.2016 року.

В апеляційній скарзі ГУПФУ в Донецькій області посилається на отримання 22.02.2017 протоколу №27 засідання комісії при виконкому Мирноградської міської ради з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким, ОСОБА_2 відмовлено у призначенні соціальних виплат у зв'язку з непідтвердженням його місця перебування, що позбавляє відповідача можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії (а.с. 147 зворотній бік).

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з листопада 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а протокол комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та атестат не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Крім того, в атестаті про зняття з обліку № 2400 зазначено, що виплата позивачеві пенсії припинена по причині - до з'ясування. При цьому, в атестаті не зазначено, що саме має бути з'ясоване і на підставі чого, інших документів про припинення виплати пенсії позивачеві суду не надано, з апеляційної скарги ГУПФУ в Донецькій області встановлено, що таке рішення було прийняте після отримання 22.02.2017 управлінням відомостей з управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради щодо непроживання позивача за адресою тимчасового переміщення у місті Мирнограді.

Такі твердження ГУПФУ в Донецькій області спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до атестату ГУПФУ в Донецькій області №2400 без номеру та без дати про зняття з обліку ОСОБА_2, останньому припинено виплату пенсії з 01.11.2016 по причині - до з'ясування, протокол №27 засідання комісії при виконкому Мирноградської міської ради з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким, ОСОБА_2 відмовлено у призначенні соціальних виплат у зв'язку з непідтвердженням його місця перебування отримано ГУПФУ в Донецькій області 22.02.2017, тобто через три місяці після припинення виплати пенсії позивачеві.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо застосування ч.2 ст.11 КАС України та виходу за межі позовних вимог для повного захисту прав позивача про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій ГУПФУ в Донецькій області про припинення виплати пенсії позивачеві з листопада 2016 року, а не УПФУ в м.Димитрові, оскільки позивач знаходиться на обліку в ГУПФУ в Донецькій області, яким і припинено виплату пенсії позивачеві. При пред'явленні позову позивач визначив двох відповідачів: УПФУ в м.Димитрові та ГУПФУ в Донецькій області і суд першої інстанції обґрунтовано визначив за встановленими обставинами справи, що належним відповідачем у справі є ГУПФУ в Донецькій області, внаслідок протиправних дій якого припинено виплату пенсії позивачеві, а тому доводи апеляційної скарги в частині безпідставного вирішення позовних вимог до ГУПФУ в Донецькій області є неприйнятними.

Колегія суддів погоджу висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ГУПФУ в Донецькій області поновити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2016 року, а не з 01.10.2016 року, як просив позивач, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ГУПФУ в Донецькій області до жовтня 2016 року включно пенсія виплачена. Позивачем постанова суду першої інстанції в цій частині не оскаржена.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції вирішив, що судом першої інстанції справу за суттю вимог вирішено правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 20 липня 2017 року у справі № 226/423/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий Л.А.Василенко

Судді А.В. Гайдар

Р.Ф. Ханова