Справа № 549/153/17
Суддя: Глущенко Н. М.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 549/153/17
Провадження № 2-а/549/6/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2017 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді Глущенко Н.М.

при секретарі - Міщенко Т.А.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

з участю: представника відповідача - Бігун А.І.

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради Полтавської області, третя особа - ОСОБА_4, про скасування рішення,-

встановив:

28.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що він має у власності житловий будинок по АДРЕСА_1, який отримав у спадщину після смерті у 1985 році матері ОСОБА_5 згідно з ст.ст.548,549 ЦК УРСР 1963 року.

Останні роки життя його батьки користувалися земельною ділянкою, на якій розташований будинок з господарськими будівлями та присадибною земельною ділянкою, площею близько 0,10 га. Після смерті матері він проживав в цьому будинку, а з 1987 року почав проживати в будинку, в якому проживає і по теперішній час по АДРЕСА_2 та продовжує постійно користуватися вищезазначеною земельною ділянкою.

У 2014 році через хворобу він не зміг обробляти земельну ділянку, а восени 2015 року прибрав її від бур'яну та кущів, здійснив оранку. Навесні 2016 року виявив, що ця земельна ділянка обробляється іншою особою і в червні цього року отримав копію рішення Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року «Про надання в користування земельної ділянки ОСОБА_4».

Пізніше дізнався про наявність іншого рішення відповідача від 07.04.2016 року «Про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)».

З посиланням на ст.19 Конституції України, ст.ст.116,119,122,123 Земельного кодексу України, п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вважає, що рішення Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року «Про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» є таким, що порушує його права, суперечить вимогам законодавства, оскільки успадкувавши у 1985 році будинок продовжував користуватися земельною ділянкою біля будинку, що породжує його право на набуття вказаною земельною ділянкою за набувальною давністю.

Враховуючи те, що користувачем даної земельної ділянки з 1987 року був він, до заяв третьої особи не було додано його письмову згоду як землекористувача, посвідчену нотаріально, що свідчить про невідповідність поданих документів вимогам ч.2 ст.123 ЗК України.

З огляду на наведене просив скасувати рішення Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року «Про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)».

Представник відповідача Бігун А.І. позов не визнав і суду пояснив, що за відповідачем рахується 0,14 га земельної ділянки. Згідно з обліковими даними земельна ділянка, яка надавалась в користування ОСОБА_4, за відповідачем не значиться. З заявами про надання вказаної земельної ділянки у власність чи користування ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради не звертався.

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що звернулася до Чорнухинської селищної ради Полтавської області із заявами про надання в користування земельної ділянки та про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у встановленому чиним законодавством порядку. За результатами розгляду вищевказаних заяв Чорнухинською селищною радою було винесено відповідні рішення. Крім того ОСОБА_4 надала суду копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.05.2017, згідно якого земельна ділянка , площею 0,0562 га кадастровий номер НОМЕР_1 належить їй на праві приватної власності.

Свідок ОСОБА_6 підтвердила суду той факт , що ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання йому у користування вищевказану земельну ділянку лише після того, як дізнався, що дана земельна ділянка надана у користування ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що на прохання ОСОБА_4 обробляв сільськогосподарською технікою вищезазначену земельну ділянку. Також повідомив, що ознак того , що дану земельну ділянку хтось обробляв раніше, він не помітив. Земельна ділянка була в запущеному стані і хто нею користувався раніше йому не відомо.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч.5 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради скликається в міру необхідності, але неменше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з ч.1, ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За змістом ст.12 ЗК України до повноважень міської ради у галузі земельних відносин належить, крім іншого, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та надання земельних ділянок у користування відповідно до ЗК України.

Статтями 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною першою статті 122, ч.ч.1,2 ст.123 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом наведених правових норм державному захисту підлягають порушені права власників та землекористувачів.

З цього випливає, що особа повинна довести своє право власності або право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З урахуванням викладеного, кожна особа має конституційне право на судовий засіб захисту, зокрема право на пред'явлення позову. Відсутність же права на позов у матеріально-правовому розумінні, зокрема в зв'язку з тим, що позивач права на предмет спору не має, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Частинами 1,2,3 ст.11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно з ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням 41 сесії 6 скликання Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року третій особі ОСОБА_4 було надано у користування земельну ділянку площею 0,06 га, біля р.Многа поблизу АДРЕСА_1 (а.с.7).

Рішенням 7 сесії сьомого скликання Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1, орієнтовною (згідно з записом облікових документів селищної ради) площею 0,06 га, з них для ведення особистого селянського господарства - 0,06 га (а.с.8,).

Рішенням 21 сесії 7 скликання Чорнухинської селищної ради Полтавської області від 04.04.2017 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у власність земельну ділянку , площею 0,0562 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.05.2017 № 86712318 земельна ділянка , площею 0,0562 га кадастровий номер НОМЕР_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4

Відповідно до ч.1-4 ст.15 ч.ч.1,2 ст.16 Земельного кодексу УРСР 1970 року, земля надається в безстрокове або тимчасове користування.

Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку.

Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування.

Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування.

Надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення.

Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно з ч.ч.1,2,4,5 ст.7 Земельного кодексу УРСР 1990 року користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п'яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування.

У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності , зокрема громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства .

У тимчасове користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема громадянам України для городництва, сінокосіння і випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства .

У тимчасове користування із земель, що перебувають у колективній і приватній власності, земля може надаватись відповідним власникам цієї землі за договором, який реєструється у сільській, селищній, міській Раді народних депутатів , в тому числі громадянам України для городництва, сінокосіння і випасання худоби.

Відповідно до п.а) ч.2 ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зі змісту ст.126 ЗК України вбачається, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Всупереч вказаним вимогам позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження набуття ним у встановленому законом порядку прав на спірну земельну ділянку, чим не довів наявність у нього права володіння, користування, власності земельною ділянкою поблизу АДРЕСА_1.

З облікової картки об'єкта погосподарського бліку по АДРЕСА_2 вбачається, що за ОСОБА_1 рахуються земельні ділянки, загальною площею 0,14 га, з них : 0,10 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0,04 га - для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, стверджуючи про те, що домоволодіння по АДРЕСА_3 належить йому як спадкоємцю після смерті матері ОСОБА_5 на підставі ст.ст.548, 549 ЦК УРСР 1963 року, позивачем не надано доказів про належність такому спадкодавцеві цього домоволодіння.

Не надано позивачем жодних доказів на підтвердження набуття та оформлення спадкодавцем свого права на спірну земельну ділянку, а також доказів сплати ним земельного податку за користування цією земельною ділянкою.

Як вбачається з технічного паспорту будинку по АДРЕСА_3, власником (користувачем) домоволодіння в ньому зазначено ОСОБА_5 (а.с.9 зворотній бік).

Технічний паспорт судом не береться до уваги, оскільки він не є правовстановлюючим документом, а тому в силу ст.70 КАС України не є належним та допустимим доказом належності домоволодіння.

В зв'язку з цим відсутні підстави для висновку про порушення прав позивача відповідачем, оскільки ОСОБА_1 жодних прав на спірну земельну ділянку не має.

Вищевказане рішення міської ради щодо надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою прийнято компетентним органом у межах своїх повноважень.

Посилання позивача на ст.119 ЗК України доводів представника відповідача про законність оспорюваних рішень міської ради також не спростовують.

Так, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119.

Відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади; Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Норма ст.119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися лише з 01 січня 2017 року відповідно до п.1 розділу ІХ «Прикінцеві положення» ЗК України.

Аналіз ст. 119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Позивач не надав суду доказів та не довів факту його звернення до органу місцевого самоврядування з відповідним клопотанням.

З огляду на викладене посилання позивача на ч.5 ст.116 ЗК України щодо передання земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, а також на те, що подані третьою особою документи до селищної ради не відповідають вимогам ч.2 ст.123 ЗК України, оскільки до клопотання не була додана його письмова згода, засвідчена нотаріально, є помилковими.

Таким чином, в ході судового розгляду позивачем не доведено свого права власності чи права користування спірною земельною ділянкою, в зв'язку з чим суд не встановив наявності порушених прав та законних інтересів позивача.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.119, 122, 123 ЗК України, ст.ст.11, 158-162 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради Полтавської області, третя особа - ОСОБА_4 про скасування рішення відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Чорнухинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а особою, яка не брала участь у справі, з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 28 серпня 2017 року.

Суддя