Справа № 333/5389/16-а (2-а/333/6/17)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2017 рокусправа № 333/5389/16-а (2-а/333/6/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідачів Кравчук В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України Тюлєнєва С.А. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2017 року у справі 333/5389/16-а (2-а/333/6/17) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України (Відповідач 1), Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби України (Відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив: (а.с. 57-59)

- визнати дії Державної пенітенціарної служби України щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи відповідно до постанови КМУ № 850 від 21.10.2015 року протиправними;

- скасувати пункт 9 протоколу № 5-16 засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1;

- зобов'язати Відповідача 1 здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 288850 грн.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2017 року адміністративний позов задоволений частково. З урахуванням ухвали від 24 лютого 2017 року про виправлення описки (а.с. 103) визнано протиправними дії Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи відповідно до постанови КМУ № 850 від 21.10.2015 року. Скасовано пункт 9 протоколу № 5-16 засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 Зобов'язано Міністерство юстиції України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв'язку із захворюванням отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію», а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб з урахуванням проведених виплат, у розмірі 288850 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Голова комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України Тюлєнєв С.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

Позивач з 1 червня 1987 року по 10 липня 2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та в Державній кримінально-виконавчій службі України.

В період служби з 20 травня 1987 року по 25 червня 1987 року (тридцять сім) днів виконував службові обов'язки по роботі з ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС. Звільнений зі служби відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальником складом органів внутрішніх справ України за статті 64 пункту «б» (через хворобу).

28.04.2016 року Центральна міжвідомча комісія експертна комісія здійснила медичний огляд та встановила, що захворювання, які отримав позивач пов'язані з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що видано експертний висновок № 8075 від 4 травня 2016 року. (а.с. 11).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_1 від 11 травня 2016 року та довідки МСЕК серія НОМЕР_1 від тієї ж дати, позивачу встановлена II група інвалідності, зазначено, що захворювання пов'язано з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. (а.с. 9)

20.06.2016 року позивач звернувся до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області для направлення його заяви до Державної пенітенціарної служби України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Управління пенітенціарної служби України в Запорізькій області зробило висновок про призначення одноразової грошової допомоги, у якому зазначено, що ОСОБА_1 набуває права на отримання одноразової грошової допомоги 11 травня 2016 року у розмірі: 1450 грн. х 200= 290000 грн., раніше виплачена сума - 1150 грн., тому розмір ОГД до виплати - 288850 грн. Всі документи Управління пенітенціарної служби України направило до Державної пенітенціарної служби України.

Рішенням, викладеним в п. 9 протоколу 5-16 засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України позивачу відмовлено у наданні одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, оскільки повторний огляд відбувся більше ніж через два роки після первісного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу» правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

Частиною 5 статті 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу" (в редакції Закону від 23 червня 2005 року, чинній на момент встановлення групи інвалідності) встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Згідно із ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13 лютого 2015 року, який набрав чинності 12 березня 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію», який набрав законної сили 7 листопада 2015 року, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

21 жовтня 2015 року вступила в дію Постанова Кабінету Міністрів України № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок № 850).

Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.

Отже, ст. 23 ЗУ «Про міліцію» передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає і у тому разі, коли інвалідність настала навіть після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходженні що і було зазначено в довідці МСЕК.

Таким чином, оскільки інвалідність позивач настала внаслідок захворювання, яке мало місце під час проходження служби, то він має право на отримання спірної грошової допомоги з дати встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії, тобто з 11 травня 2016 року.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що відмова Державної пенітенціарної служби України у призначенні позивачу спірної грошової допомоги є протиправною, а тому рішення про це, викладене в пункті 9 протоколу 5-16 засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта як на підставу відмови у призначенні грошової допомоги на приписи пункту 4 Порядку № 850 з огляду на наступне.

Так, дійсно згідно з вказаним пунктом якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, цим пунктом регулюється питання щодо зарахування до суми грошової допомоги раніше виплаченої суми у випадку проведення повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності особі протягом двох років після первісного огляду.

Разом з тим, зазначений пункт не містить приписів стосовно відмови у призначенні та виплаті такої грошової допомоги у випадку проведення огляду після спливу двох років взагалі. Аналізуючи правову конструкцію зазначеного пункту, можна прийти до висновку, що в такому випадку зарахування не проводиться і грошова допомога виплачується в повному обсязі без будь-яких зарахувань.

Апелянт помилково вважає, що у разі повторного огляду та встановлення групи інвалідності більше ніж через два роки після первісного огляду така допомога не виплачується, оскільки ні стаття 23 Закону України «Про міліцію», ні Порядок № 850 таких приписів не містять.

Стосовно обраного позивачем способу захисту колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, Державна пенітенціарна служба України лише приймає рішення про призначення грошової допомоги, натомість наказ про виплату такої допомоги, а відповідно і саму виплату повинен здійснювати орган, в якому працювала особа, тобто в даному випадку Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області.

Суд першої інстанції уваги на ці положення Порядку № 850 не звернув і помилково зобов'язав здійснити виплату Міністерство юстиції України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що питання виплати грошової допомоги є похідними від прийняття рішення про призначення такої допомоги і в даній справі ще не є спірними у зв'язку з відсутність безпосередньо рішення про призначення цієї допомоги. Так, Порядком № 850 передбачений конкретний алгоритм дій певних органів, відповідно до якого після прийняття рішення про призначення грошової допомоги Державна пенітенціарна служба України повинна надіслати його до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, в якому проходив службу позивач, і тільки після цього останнім виноситься наказ та виплачується ця допомога. З огляду на вказане на теперішній час спір про виплату грошової допомоги відсутній, а позов з цього приводу позивачем поданий передчасно.

Оскільки питання призначення позивачу грошової допомоги вже було предметом розгляду Державної пенітенціарної служби України і не потребує з'ясування нових чи додаткових обставин, колегія суддів для повного захисту прав позивача вважає необхідним відповідно до частини 2 статті 11 КАС України вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Державну пенітенціарну службу України прийняти рішення про призначення позивачу грошової допомоги як інваліду ІІ групи відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію».

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової про часткове задоволенні позовних вимог.

Повний текст складений 7 серпня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 196, 198, 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України Тюлєнєва С.А. задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2017 року у справі 333/5389/16-а (2-а/333/6/17) скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати п. 9 протоколу 5-16 засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1.

Зобов'язати Державну пенітенціарну службу України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію».

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко