Справа № 802/669/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Київ К/800/22177/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Голяшкіна О.В. Калашнікової О.В.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року

у справі № 802/669/16-а

за позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Приватного акціонерного товариства "Вінницька обласна друкарня"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Вінницька обласна друкарня" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

На адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення від Приватного акціонерного товариства "Вінницька обласна друкарня" не надходили.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Вінницька обласна друкарня" подало до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік згідно з яким, середньооблікова кількість штатних працівників становить 43 особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа. Крім того, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - становить 2 особи (а.с.5).

У зв'язку із невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідачем встановлено адміністративно-господарські санкції у розмірі середньорічної заробітної плати штатного працівника на підприємстві - 24000,00 грн.

За порушення термінів сплати вищезазначених санкцій, відповідач має сплатити пеню у розмірі 360,00 грн., яка розрахована починаючи з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій, тобто з 16 квітня 2016 року по 10 травня 2016 року. (а.с.12).

Переглядаючи судові рішення, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, а якщо працює від 8 до 15 осіб - в розмірі половини середньої річної заробітної плати.

Відповідно до п. 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно пункту 2.1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316, інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, відповідно до положень чинного законодавства, звітність за формою № 3-ПН подається до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), і лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому періодичності подачі такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Скаржник касаційну скаргу обґрунтовує тим, що Приватне акціонерне товариство "Вінницька обласна друкарня" не забезпечило виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, в кількості однієї особи, чим порушило статтю 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів". Тому підприємство зобов'язане сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з твердженням скаржника та вважає за необхідне зазначити наступне.

На запит Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів № 01-10/219 від 22 березня 2016 року Лівобережний міжрайонний центр зайнятості м. Вінниці надав відповідь № 04-24/949 від 20 квітня 2016 року, з якої випливає, що ПАТ "Вінницька обласна друкарня" протягом 2015 року не подавала до Лівобережного міжрайонного центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН. (а.с. 7)

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подавалася до Лівобережного міжрайонного центру зайнятості звітність про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН. , а саме під вхідним номером центру зайнятості 1536 від 05 травня 15 року та 4084 від 24 листопада 2015 року (а.с. 20-21).

Крім того, протягом звітного періоду на дану вакансію направлення безробітним, з числа інвалідів не видавалися, по причині відсутності перебування на обліку у Вінницькому районному центрі зайнятості інвалідів з необхідними професійно-кваліфікаційними характеристиками та із зазначеною професією слюсар-сантехнік у індивідуальній програмі реабілітації інваліда, як такої яка є підходящою за станом здоров'я.

Враховуючи вищевикладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" до відповідача відсутні.

Крім того, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або ж збором (обов'язковим платежем), і розцінює їх як захід впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі вчиненням правопорушення.

За правилами статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України від 23 лютого 2006 року № 3483-IV "Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість" зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 16 квітня 2013 року № 21-81а13.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновку, викладеному в оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції, воно ґрунтується на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року у справі № 802/669/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, встановлених статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді