Справа № 815/2556/17
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 р. Справа № 815/2556/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у задоволені адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 29 травня 2017 року по справі № 815/2556/17 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2017 року казенним підприємством "Морська пошуково-рятувальна служба" подано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік.

Відповідно до вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві у 2016 році складала 112 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність - 5 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України", - 4 особи (а.с. 7).

На підставі звіту КП "Морська пошуково-рятувальна служба" про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2016 звітний рік від 31 березня 2016 року №03-1/639, у якому зазначено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2016 році складає 4 особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність, - 3 особи , кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами - 1 (а.с. 9).

Отже, позивачем встановлено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році КП "Морська пошуково-рятувальна служба" не виконало.

З огляду на зазначене, до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 295108,04 грн., а за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нарахована пеня у розмірі 1298,44 грн.

Враховуючи несплату відповідачем вказаних санкцій, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році виникла не з вини відповідача, а тому, відсутні підстави для задоволення позову. Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

З матеріалів справи вбачається, що на КП "Морська пошуково-рятувальна служба" норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році становив 4 місця (4% від 112 (середньооблікова кількість штатних працівників у 2016 році).

На підставі наявного в матеріалах справи списку працюючих інвалідів за 2016 рік, судом встановлено, що на підприємстві відповідача протягом звітного періоду працювало п'ять осіб, яким встановлено інвалідність, це: ОСОБА_4, прийнятий на роботу наказом №211-к від 25.07.2016 року (фактично відпрацьовано у 2016 році 5 повних місяців); ОСОБА_5, прийнятий на роботу наказом №291-к від 01.09.2016 року (фактично відпрацьовано у 2016 році 4 повні місяці); ОСОБА_6, прийнятий на роботу наказом №60-к від 10.05.2016 року (фактично відпрацьовано у 2016 році 8 повних місяців); ОСОБА_7, прийнята на роботу наказом №41-к від 10.05.2016 року (фактично відпрацьовано у 2016 році 8 повних місяців); ОСОБА_8, прийнята на роботу наказом №39-к від 10.05.2016 року (фактично відпрацьовано у 2016 році 8 повних місяців) (а.с. 8).

Згідно з пп. 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 28.09.2005 року №286, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Відповідно до п. 3.4 Інструкції щодо заповнення форми N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Згідно списку працюючих в КП "Морська пошуково-рятувальна служба" осіб, яким встановлено інвалідність, загалом ці п'ять осіб пропрацювали на підприємстві у 2016 році 33 місяці. Отже, середньооблікова кількість штатних працівників за 2016 рік, яким встановлена інвалідність, дорівнює 3 особи (33/12=2,75=3).

Таким чином, відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році відповідачем не виконано.

У відповідності з чч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

За таких обставин, відповідачу нараховані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 295108,04 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1298,44 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає необхідним зазначити також наступне.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, частиною 3 статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється або шляхом безпосереднього звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії), а обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, від 16 квітня 2013 року у справі №21-81а13.

З матеріалів справи судом встановлено, що протягом 2016 року КП "Морська пошуково-рятувальна служба" було подано до Одеського міського центру зайнятості звіти за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", а саме: від 10 червня 2016 року, який прийнято у центрі зайнятості 21 червня 2016 року за №1006; від 16 вересня 2016 року, який прийнято у центрі зайнятості 21 вересня 2016 року за №1619; від 25 жовтня 2016 року, який прийнято у центрі зайнятості 28 жовтня 2016 року за №1844; від 23 листопада 2016 року, який прийнято у центрі зайнятості 28 листопада 2016 року за №2017; від 27 грудня 2016 року, який прийнято у центрі зайнятості 30 грудня 2016 року. У вказаних звітах наявні відмітки про можливість працевлаштування осіб, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, а саме інвалідів (а.с. 25-40).

Тобто, КП "Морська пошуково-рятувальна служба" виділені робочі місця для працевлаштування інвалідів. Позивач інвалідів для працевлаштування не направляв. Доказів того, що підприємство відмовляло у працевлаштуванні інвалідів за направленням центру зайнятості позивач - суб'єкт владних повноважень до суду не надав.

Крім того, відповідач просив врахувати той факт, що діяльність казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" відновлена 25 березня 2016 року, відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 25.03.2016 року №119 «Про виконання заходів з відновлення єдиної системи пошуку та рятування на морі», яким відмінено рішення про реорганізацію казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" (а.с. 41).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року по справі № 815/2556/17, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя Л.П. Шеметенко