Справа № 523/11060/17
Суддя: Шепітко І. Г.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/328/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2017 р. м. Одеса

Cуддя Суворовського районного суду м.Одеси Шепітко І.Г., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, -

В С Т А Н О В И В :

04.08.2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив:

- визнати дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, якими йому перерахований суддівський стаж на посаді судді, а також призначено довічне грошове утримання, як судді у відставці, у розмірі 88% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, замість 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, - протиправними;

- зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці, строк служби в Армії з 04 листопада 1977 року по 13 листопада 1979 року; половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І.Мечникова за період з

01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року; період роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Ленінського райвідділу м.Одеси з 01 серпня 1986 року по 02 квітня 1990 року, час роботи слідчим прокуратури Одеської області з нагляду за додержання законів у виправно-трудових установах, старшим слідчим прокуратури м.Одеси з 13 лютого 1991 року по 08 лютого 1993 року, як особі, яка має стаж роботи станом на 11 травня 2017 року 34 роки 6 місяців 6 днів;

- призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці щомісячне довічне грошове утримання з посадового окладу 29 920 гривень в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 13 червня 2017 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

В обгрунтування вимог, позивач вказував на наявність у нього необхідного стажу для визначення довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді та посилався на неправильне застосування управлінням норм законодавства України, в зв'язку з чим він вимушений був звернутися з вказаним адміністративним позовом.

07.08.2017 року Ухвалою суду відкрито скорочене провадження у справі за даним адміністративним позовом.

Відповідач судову повістку та матеріали справи отримав 16.08.2017 року, письмові заперечення на позов надійшли до канцелярії суду 23.08.2017 року, згідно заперечень відповідач вимоги позивача безпідставними та просив у позові відмовити повністю.

Відповідно до вимог ч.4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, що беруть участь у справі.

Згідно п.2 ч.5 ст.183-2 КАС України, справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті ("відповідач у десятиденний строк з дня одержання такої ухвали та копій документів може подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову. Якщо справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, то заперечення проти позову чи заява про визнання позову мають бути подані безпосередньо до канцелярії суду"), якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача. П.4 ч.5 ст.183-2 КАС України визначено, що справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 повністю, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що з 04 листопада 1977 року по 13 листопада 1979 року ОСОБА_1 проходив службу в Армії, з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року навчався на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І.Мечникова (денна форма навчання), що підтверджується копією диплому.

- з 01 серпня 1986 року по 02 квітня 1990 року позивач працював в органах Міністерства внутрішніх справ України, а саме слідчим відділу внутрішніх справ Ленінського райвідділу м.Одеси;

- з 13 лютого 1991 року по 08 лютого 1993 року працював в органах прокуратури Одеської області: слідчим прокуратури Одеської області з нагляду за додержання законів у виправно-трудових установах, та старшим слідчим прокуратури м.Одеси.

02 лютого 1993 року на сесії Одеської обласної Ради народних депутатів був обраний народним суддею Ленінського районного народного суду м.Одеси та Наказом начальника Управління юстиції Одеської області №9 л/с від 04 лютого 1993 року ОСОБА_1 було зараховано до штату Ленінського районного народного суду м.Одеси з 08 лютого 1993 року.

Указом Президента України від 25 січня 2003 року №43/2003 "Про переведення суддів місцевих суддів міста Одеси та призначення виконуючих обов'язки голів судів", його було переведено на посаду судді новоутвореного Суворовського районного суду м.Одеси.

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" №957-ІУ від 05 червня 2003 року, відповідно до пункту 27 статті 85, частини першої статті 128 Конституції України (254к/96-ВР) та статті 9 Закону України "Про статус суддів" (2862-12), був обраний суддею безстроково.

Також, Постановою Верховної ради України "Про обрання суддів" від 14 грудня 2006 року позивач був обраний безстроково на посаду судді Одеського апеляційного адміністративного суду.

У зв'язку зі звільненням у відставку, ОСОБА_1 відрахований зі штату Одеського апеляційного адміністративного суду 11 травня 2017 року, наказ №5ос/с від 11.05.2017 року.

На звернення із заявою до відповідача, Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі 24 липня 2017 року була надана відповідь за №178/м-5, в якій зазначено, що при вирішенні питання про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, йому, як судді у відставці, призначено довічне грошове утримання в розмірі 88% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, відповідач виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді відноситься тільки фактична робота на посаді судді, з посиланням на те, що положеннями чинного законодавства передбачено виключний перелік посад, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді.

Вказане рішення управління суд вважає незаконним, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні, шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур.

Нормами ст.129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", в редакції від 07 липня 2010 року, яка діяла до 28.03.2015 року, було встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України".

При цьому, п.11 Розділу XІІІ Перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів", в редакції Закону від 07 липня 2010 року №2453-VІ, яка діяла до 28.03.2015 року, було визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно частини 2 пункту 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-XII від 15 грудня1992 року - до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Положеннями ч.6 ст.44 Закону України "Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992 року, який передував зазначеному Закону, було визначено, що для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги.

Однак, у зв'язку з набранням чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року №192-VIII, до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" були внесенні зміни, зокрема які стосувалися суддівської винагороди та порядку розрахунку суддівського стажу.

Згідно зі ст.135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у зазначеній редакції, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, положення Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції від 28.03.2015 року не містять жодних посилань, щодо можливості збереження за суддями стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що до стажу роботи судді, який був призначений на посаду до набрання чинності Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 28 березня 2015 року, також зараховується стаж роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги.

Встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 02 лютого 1993 року на сесії Одеської обласної Ради народних депутатів був обраний народним суддею Ленінського районного народного суду м. Одеси, з подальшим переведенням на посаду судді Суворовського районного суду м.Одеси, після наявності у нього стажу роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Ленінського райвідділу м.Одеси та старшого слідчого прокуратури м.Одеси.

Отже, виходячи з дати призначення ОСОБА_1 на посаду судді, на нього розповсюджувалася дія ч.2 п.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів", яка надавала можливість на зарахування до стажу роботи судді, також стаж роботи на попередніх посадах (слідчого).

Крім того, постановою Кабінету міністрів України від 11 червня 2008 року №545, яка набрала чинності з 01 березня 2008 року, доповнено пункт 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №866 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" абзацом другим, яким встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Постанова Кабінету міністрів України від 03 вересня 2005 року втратила чинність з 01 січня 2011 року після набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Враховуючи те, що на 01 березня 2008 року позивач уже обіймав посаду судді Ленінського, Суворовського районних судів м.Одеси, а потім Одеського апеляційного адміністративного суду більше

10 років, то згідно з вказаною Постановою Кабінету Міністрів України до стажу його роботи як судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання на момент набуття чинності цією Постановою, зараховується служба в Армії з 04 листопада 1977 року по 13 листопада 1979 року, а також половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І.Мечникова за період з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року.

На підставі викладеного, стаж роботи судді, що дає право ОСОБА_1 на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, становить 34 роки 6 місяців 6 днів.

Однак, у зв'язку з прийняттям Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" та внесенням змін до Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідачем був здійснений перерахунок розміру суддівського стажу позивача, який в результаті склав 24 роки 3 місяці 5 днів, до якого був зарахований стаж роботи на посаді судді Ленінського, Суворовського районних судів м.Одеси, та Одеського апеляційного адміністративного суду, але не зарахована служба в Армії, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та стаж роботи на посаді слідчого.

Зазначена обставина стала передумовою для прийняття оскаржуваного рішення та встановлення ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмірі 88% замість 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Відповідно до ст.ст. 124, 126 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Нормами ст.48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом Верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Також, Конституційний суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005 зазначив, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів, як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року №4рп/2016 визнанні неконституційними положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від

7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, положення пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453- VI.

Цим же рішенням Конституційний Суд України вказав на такий порядок його виконання:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання";

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку";

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня

2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Дане Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що професійний суддя, через якого в Україні реалізовується судова влада, має встановлені законом гарантії досягнутого рівня незалежності, у томі числі у сфері правового захисту та матеріального і соціального забезпечення, які не можуть бути скасовані або звужені при прийнятті нових законів та інших нормативних актів.

У зв'язку з прийняттям Пенсійним фондом оскаржуваного рішення, позивачеві був перерахований суддівський стаж на посаді судді та призначено довічне грошове утримання, як судді у відставці, в розмірі 88% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді замість 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Відтак, в даному випадку, право на отримання належного довічного грошового утримання позивача було звужене, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем встановленої приписами чинного законодавства гарантії незалежності суддів.

Окрім того, відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначений конституційний принцип неретриактивності закону свідчить про можливість застосування нового порядку розрахунку суддівського стажу, визначеного положеннями Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції від 28 березня 2015 року, виключно до суддів, які були призначені на посаду після 28 березня 2015 року.

Слід зазначити, що Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192- VІІІ не передбачено, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня

2010 року №2453-VІ втратив силу, а передбачено, що він викладений в такій редакції…

Таким чином, не визнано, що п.11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ втратив силу, оскільки це б не відповідало ст.22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, відповідач при прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмірі 88% не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, що в свою чергу свідчить про його протиправність.

Враховуючи вищевикладене, вважаю що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, заявлені позивачем вимоги є обгрунтованими та законними, а порушене право підлягає судовому захисту.

Керуючись ст.ст.10, 11, 71, 94, 99, 100, 128, 159-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання дій неправомірними, та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, якими ОСОБА_1, перерахований суддівський стаж на посаді судді, а також призначено довічне грошове утримання, як судді у відставці, у розмірі 88% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, замість 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, - протиправними.

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці, строк служби в Армії з 04 листопада 1977 року по 13 листопада 1979 року; половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І.Мечникова за період з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року; період роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Ленінського райвідділу м.Одеси з 01 серпня 1986 року по 02 квітня 1990 року, час роботи слідчим прокуратури Одеської області з нагляду за додержання законів у виправно-трудових установах, старшим слідчим прокуратури м.Одеси з 13 лютого 1991 року по 08 лютого 1993 року, як особі, яка має стаж роботи станом на 11 травня 2017 року 34 роки 6 місяців 6 днів.

Призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з посадового окладу 29 920 гривень в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 13 червня 2017 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Суворовського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Одесі () на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення з одночасним направленням копії апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя