Справа № 200/9871/17
Суддя: Єлісєєва Т. Ю.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №200/987/17-а
Провадження №2а/200/894/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року суддя Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпрі про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним адміністративним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 16 грудня 2016 року вона подала документи про відставку з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі. Позивачем при звернені до відповідача було вказано на те, що мала стаж більше 24 роки, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 відсотків від заробітної плати, яка станом на грудень 2016 року складала 264000 грн.

Листом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро за № В-28 від 31 травня 2017 року позивачеві було повідомлено про призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від зарплати, замість розміру 88 відсотків.

Позивач вважає дії відповідача у відмові призначення та виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88 відсотків від зарплати судді - протиправною, незаконною та такою, що порушує конституційні права. Просить суд визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро щодо визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі - 80% від суддівської винагороди; зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро починаючи з 17 грудня 2016 року призначити, нарахувати позивачеві щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити зазначене щомісячне довічне грошове утримання судді з урахуванням виплачених за зазначений період сум; зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили та стягнути сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, в яких зазначено, що з 17 грудня 2016 року ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року. Згідно матеріалів пенсійної справи, стаж роботи позивача на посаді судді складає 14 років 3 місяці 15 днів. У зв'язку з чим розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачу призначено в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді, а саме 80 відсотків за 20 років стажу на посаді судді. На підставі зазначеного, просить у позові відмовити.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що указом Президента України від 13 серпня 2002 року ОСОБА_1 була призначена суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Постановою Верховної Ради України від 10 квітня 2008 року ОСОБА_1 обрана безстроково на посаду судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а постановою Верховної Ради України від 20 червня 2013 року обрана безстроково суддею апеляційного суду Дніпропетровської області.

22 червня 2016 р. позивач звернулася з заявою про відставку до Вищої Ради Юстиції, яка 08 вересня 2016 року прийняла рішення за № 1989/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення її з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

30 вересня 2016 року набули чинності закони України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII та № 1402-VIII, відповідно «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та «Про судоустрій і статус суддів». Законом № 1401-VIII статті 126 та 131 Конституції України викладено у новій редакції. Пунктом 4 частини шостої статті 126 встановлено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді, а відповідно до пункту 4 частини першої статті 131 рішення про звільнення з посади ухвалює Вища рада правосуддя.

Пунктом 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону № 1401-VIII встановлено, що до утворення Вищої ради правосуддя її повноваження здійснює Вища рада юстиції. Рішенням Вищої ради юстиції від 30 липня 2015 року № 355/0/15-15 затверджено Регламент Вищої ради юстиції, положеннями якого регулюються процедурні питання її діяльності.

Відповідно до пункту 501.1 Регламенту Вищої ради юстиції заяви про звільнення суддів за власним бажанням та про відставку, рішення щодо внесення подань про звільнення за якими були прийняті Радою до 30 вересня 2016 року, однак не розглянуті Верховною Радою України, Вища рада юстиції розглядає на засіданні Ради у спрощеному порядку без розгляду секцією на підставі частини другої статті 8 Конституції України.

Як вбачається з наданих матеріалів 08 грудня 2016 року Вища рада юстиції прийняла Рішення за № 3049/0/15-16 «Про звільнення судді» у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнила ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області, на підставі статті 8, пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», керуючись статтями 2, 27 Закону України «Про Вищу раду юстиції», пунктами 501.1 та 501.3 Регламенту Вищої ради юстиції.

16 грудня 2016 року наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області позивач була відрахована зі штату суду 16 грудня 2016 року, що підтверджується копією наказу.

З огляду на викладене, суд вважає що стаж роботи позивача на посаді судді складає 14 років 3 місяці 11 днів.

Крім того, судом встановлено, що крім стажу роботи на посаді судді, позивач має також 10 років 5 місяців та 9 днів стажу, який складається з половини строку навчання за денною формою у Запорізькому державному університеті (з 01 вересня 1989 року по 23 червня 1994 року) та роботи стажиста на посаді помічника прокурора (з 09 листопада 1993 року по 30 листопада 1994 року), а також посадах помічника прокурора Жовтневого району міста Запоріжжя (з 30 листопада 1994 року по 28 серпня 1996 року) та прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Запорізької області (з 28 серпня 1996 року по 22 листопада 2001 року). Вище зазначений стаж зараховується до стажу роботи та дає як судді право на відставку та одержання відповідного щомісячного грошового утримання.

Вказане підтверджується наданими копією трудової книжки, дипломом, Указом Президента України про призначення суддів від 13 серпня 2002 року за № 1026/2004, Постановами Верховної Ради України від 10 квітня 2008 року та 20 червня 2013 року про обрання суддів, Рішенням Вищої ради юстиції від 08 вересня 2016 року про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, Рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року про звільнення судді, розрахунком апеляційного суду Дніпропетровської області стажу судді для отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 24 роки 8 місяців та 20 днів.

Отже, судом встановлено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 24 роки 8 місяців і 20 днів, що дає право на звільнення з посади судді у відставку та отримання довічного утримання у розмірі 88 відсотків від окладу посади діючого судді.

16 грудня 2016 року позивач подала документи про відставку з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 відсотків від заробітної плати, яка станом на грудень 2016 року складала 264000 грн. в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро.

Відповідно до Протоколу за № 5849 від 23 грудня 2016 року Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро ОСОБА_1 нараховане довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від зарплати у розмірі 26400 грн., починаючи з 17 грудня 2016 року.

Як вбачається з заяви, то 19 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро про роз'яснення причин нарахування довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від зарплати.

Листом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро за № В-28 від 31 травня 2017 року, який отримано позивачем 06 червня 2017 року, було повідомлено про призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від зарплати, що підтверджується копією листа.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту… Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того,рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року, чітко зазначено, що - частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Слід також зазначити, що пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 405-XI, встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Частиною 1 статті 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішення Європейського суду в справі "Pine Valley Developments Ltd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

З огляду на викладене, незважаючи на те, що редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») при визначенні права судді на відставку не передбачає зарахування половини строку навчання у вищих навчальних закладах, стажу роботи на посаді стажиста та помічника прокурора та прокурора відділу, але враховуючи, що позивач, як суддя набула таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, то, будучи звільненою з посади судді у відставку, мала право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88 відсотків.

Як вже зазначалось вище, Конституційний Суд України чітко вказав, що застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Згідно довідки апеляційного суду Дніпропетровської області моя заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 26400гривень.

Враховуючи викладене, щомісячне довічне грошове утримання судді Васецької В.В. у відставці станом на 17 грудня 2016 року повинно виплачуватись у розмірі 88 відсотків від грошового утримання судді який працює на відповідній посаді, а саме у розмірі 88 відсотків від 26400 гривень.

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01 липня 2014 року в справі №21-244а14, - правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім цього, відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 судді має зараховуватися половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі.

Виходячи з вищенаведеного, позивач мала право на відставку та щомісячне грошове утримання з 25 травня 2014 року, коли набула 20-річний стаж на посаді судді, що підтверджується наказом.

Більш того, відповідно до п.25. Розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, який набув чинності 30 вересня 2016 року право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, як вбачається з трудової книжки, та розрахунку стажу судді, позивач має також зазначений вище стаж, який повинен зараховуватися при вирішенні питання про відставку та право на довічне грошове утримання: половини строку навчання за денною формою у Запорізькому державному університеті (з вересня 1989 року по червень 1994 року) та роботи стажиста на посаді помічника прокурора Жовтневого району (з листопада 1993 року по листопад 1994 року), а також на посадах помічника прокурора Жовтневого району міста Запоріжжя (з листопада 1994 року по серпень 1996 року) та прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Запорізької області (з серпня 1996 року по листопад 2001 року).

Отже, згідно з законом, ОСОБА_1 має стаж 24 роки 8 місяців і 20 днів, який дає право як на відставку так і на довічне грошове утримання у розмірі 88 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на все викладене, суд вважає, що дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % від суддівської винагороди, виходячи лише зі стажу роботи на посадах судді без врахування половину строку навчання на денній формі та строку роботи ним на посадах у органах прокуратури є неправомірними та позовні вимоги позивача підлягають задоволенню .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159-163, 183-2, 244-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо визначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі - 80% від суддівської винагороди.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі починаючи з 17 грудня 2016 року призначити, нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити зазначене щомісячне довічне грошове утримання судді з урахуванням виплачених за зазначений період сум.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі в сумі 640 грн. з рахунку бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.