Справа № 823/1228/17
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року справа № 823/1228/17

м. Черкаси

11 год. 30 хв.

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

секретаря Тараненка М.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідача ТОВ Євразія-С ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю Євразія-С про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом звернулось Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, в якому просить стягнути з ТОВ Євразія-С на свою користь 8 556,93грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця інвалідами у 2016 році та 383,04грн. пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив вимоги Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і не забезпечив працевлаштування інвалідів згідно з встановленим законом нормативом, тому зобовязаний сплатити до Фонду соціального захисту інвалідів передбачені законом адміністративно господарські санкції. Оскільки, суму адміністративно-господарських санкцій відповідач самостійно не сплатив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення сум вказаної заборгованості разом з пенею.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити з підстав, викладених вище.

Згідно з наданим запереченням проти адміністративного позову відповідач заперечує проти позову та зазначив, що товариством виконано обовязок щодо створення робочого місця для працевлаштування інваліда та надано центру зайнятості інформації про вакантну посаду для працевлаштування інваліда. Також до центру зайнятості подавалась звітність Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН про наявність вакантних посад для працевлаштування інваліда. Таким чином, оскільки відповідачем було виконано обов'язок по інформуванню щодо утворення робочих місць та наявності вакансій для працевлаштування інвалідів він вважає позов про стягнення адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця інвалідами та пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій таким, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.

ТОВ Євразія-С - є юридичною особою, яке, відповідно до ст.18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, зобовязаний створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Матеріалами справи встановлено, що в лютому 2017 року відповідач подав до ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік (за формою № 10-ПІ), згідно якого середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача впродовж 2016 року становила 13 осіб, із них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні 1 особа. Середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 17 114,00грн.

Крім того, відповідачем до ОСОБА_1 міського центу зайнятості подано звітність за формою 3-ПН від 28.04.2016 Інформація про попит на робочу силу (вакансії), із 1-ю вакантною посадою радіомеханік з обслуговування та ремонту радіотелевізійної апаратури, для працевлаштування інваліда.

З листа ОСОБА_1 міського центру зайнятості від 17.03.2017 № 04-17/1152 та додатку до листа, судом також встановлено, що на час подання відповідного звіту у ОСОБА_1 міському центрі зайнятості були відсутні особи, які б могли зайняти вакантну посаду радіомеханіка з обслуговування та ремонту радіотелевізійної апаратури та працевлаштуватись на роботу в ТОВ Євразія-С.

Зважаючи, що в штаті відповідача відсутня необхідна кількість працевлаштованих інвалідів, останній, на думку позивача, зобовязаний сплатити на користь Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 8 556,93грн. та пеню в сумі 383,04грн., що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21.03.1991 № 875-ХІІІ (далі - Закон № 875-ХІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 875-ХІІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

В силу положень ст.181 Закону № 875-ХІІІ, інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі змісту статті Закону № 875-ХІІІ, на відповідача, як працедавця, покладено обовязок створити робочі місця і умови для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

При цьому, указаний обовязок не супроводжується обовязком відповідача здійснювати пошук інвалідів, адже в силу ст.181 Закону № 875-ХІІІ такий обовязок покладено на Державну службу зайнятості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону № 875-ХІІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

При цьому, згідно зі ч.ч.1 та 2 ст.20 Закону № 875-ХІІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

В силу ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Це означає, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися до працедавця в разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому цей субєкт господарювання вжив усіх передбачених Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні заходів для працевлаштування останніх, тобто, коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Як уже зазначалось судом, відповідач створив робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформував орган зайнятості населення про наявність вільних вакансій, подавав до Фонду соціального захисту інвалідів звітність за встановленою формою.

Позивач не навів суду жодного факту, що відповідач відмовив інваліду у працевлаштуванні з мотивів інвалідності, відсутні такі відомості також і в матеріалах справи.

Більше того, судом, в ході розгляду справи встановлено, що на підприємстві з 2002 року працює ОСОБА_4, який 25.04.2017 отримав пенсійне посвідчення інваліда ІІІ групи (загальне захворювання).

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача складу правопорушення, за вчинення якого Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.

Вищезазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 21-5406а15, в якій визначив, що оскільки відповідач ужив усіх залежних від нього заходів спрямованих на працевлаштування інвалідів, у зв'язку з цим на відповідача не може бути покладена відповідальність передбачена статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч.1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідачем виконано обов'язок по інформуванню щодо утворення робочих місць та наявності вакансій для працевлаштування інвалідів та у зв'язку з виконанням відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році, вимоги позивача щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 86, 94, 159-163, 254-255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. У разі застосування судом частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 22.08.2017