Справа № 826/1167/16
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2017 р. м. Київ К/800/7896/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., Приходько І.В.,
за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представників позивача Сторожука Ю.В., Гончар О.М.,

представників відповідача Мартиненко Д.Ю., Чехуна Б.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017

у справі № 826/1167/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (далі - позивач, ТОВ «Мастер-Авіа»)

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі -ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Мастер-Авіа» звернулось у січні 2016 року до суду з позовом до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.08.2015 № , № , № , № .

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права.

Відповідач у своїх запереченнях на касаційну скаргу вважає її необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем була проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 03.08.2015 № 4031/26-58-22-08/37053765, яким встановлено порушення позивачем вимог: пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14, пп. 136.1.19 п. 136.1 ст. 136, п. 137.1 ст. 137, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.1, пп. 139.1.2 п. 139.1 ст. 139, пп. 153.4.1, пп. 153.4.2 п. 153.4 ст. 153 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на 1 041 843,00 грн. та порушення п. 2.6. розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2001 за № 40/10320.

ТОВ «Мастер-Авіа» до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві були подані заперечення на акт від 03.08.2015 № 4031/26-58-22-08/37053765 за результатами розгляду яких висновки акту перевірки залишено без змін.

25.08.2015 на підставі зазначеного акту прийняті податкові повідомлення-рішення: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 740 037,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 246 679,00 грн.; № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 3 402 362,00 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах послугах) на загальну суму 1 562 765,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 520 922,00 грн.; № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 284 250,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України від 28.12.2015 № 27766/6/99-99-10-01-06-05 скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність порушень позивачем податкового законодавства, а тому відсутні законні підстави для визначення йому податкових зобов'язань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, з чим не погоджується судова колегія касаційної інстанції, враховуючи наступне.

Як зазначалось вище позивач подав касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У подальшому, 26.05.2017 позивачем було подано доповнення до касаційної скарги, в якому позивач послався на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права та просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Проте судом касаційної інстанції подане позивачем доповнення до касаційної скарги не приймається до уваги, оскільки позивачем було пропущено строк його подачі, встановлений ч. 1 ст. 218 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи вчинені вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно із абз.1 п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Також, згідно п. 36.1, п. 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Отже, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному податковим органом періоді позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з:

ТОВ «Ягуар» за договорами підряду від 17.05.2013 № 10-13П, предметом якого є виконання робіт з улаштування асфальтобетонного покриття відповідно до проектно-кошторисної документації, на пероні міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни) та від 05.11.2013 № 27-13, предметом якого є виконання робіт з капітального ремонту штучного покриття перону Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни) біля терміналу «А» по вул. Медова, 2 відповідно до проектно-кошторисної документації;

ТОВ «Л-Стік ЛТД» за договорами: від 13.09.2012 № 1309С, предметом якого є виконання комплексу робіт з технічного обслуговування систем вентиляції, холодильного центру, систем холодопостачання фанкойлів, ЦОД та комутаційних, вузлів регулювання (рамки) холодопостачання/теплопостачання калориферів вент. установок, теплових завіс термінала «А» Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни), розташованого за адресою м. Київ, вул. Медова, 2; від 01.07.2014 № 010714, предметом якого є виконання робіт по облаштуванню кімнати для паління шляхом облаштування витяжної вентиляції у Приміщенні № 231 в осях 9-10 і Б-В на відм. 6,000 та здійснення поставки та матеріалів та виконання робіт з демонтажу, монтажу та пуско-налагоджування на об'єкті м. Київ, вул. Медова, 2 Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни), термінал «А»; від 13.03.2013 № 130313П та № 140313П, предметом яких є виконання робіт по проектуванню загально майданчикових мереж водопостачання та водовідведення для об'єкту «Будівництво комплексу будинків і споруд для обслуговування міжнародного аеропорту по вул. Медовій (аеропорт «Київ» (Жуляни) в Солом'янському районі м. Києва, Бізнес-Термінал «В» за адресою: вул. Медова у Солом'янському районі м. Києва»; від 08.04.2013 № 080413П та від 15.05.2013 № 150513П, предметом яких є виконання робіт по проектуванню загально майданчикових мереж водопостачання та водовідведення для об'єкту «Будівництво комплексу будинків і споруд для обслуговування міжнародного аеропорту по вул. Медовій (аеропорт «Київ» (Жуляни) в Солом'янському районі м. Києва, Бізнес-Термінал «D» за адресою: вул. Медова у Солом'янському районі м. Києва»;

ТОВ «Технохолдинг» за договорами на виконання робіт від 31.03.2014 № МА125/14, предметом якого є виконання наступних робіт: зовнішня антикорозійна обробка РВС-3000в кількості 1 шт.(58), РВС-2000 в кількості 2шт. (№ 27; № 56), РВС-700 в кількості 1 шт. (№ 57), РГС-50 в кількості 5 шт. (№ 4; № 5; № 6; № 7; № 8) включаючи сходи дрібні металеві конструкції перехідні майданчики, огорожі тощо, та технологічного трубопроводу протяжністю 735 метрів, який знаходиться на складі ПММ та від 07.07.2014 № 31/03/2, предметом якого є виконання наступних робіт: зовнішня антикорозійна обробка РВС-3000в кількості 1 шт.(58), РВС-2000 в кількості 2шт. (№ 27; № 26), РГС-50 в кількості 8 шт. (№ 1; № 2; № 3; № 9; № 10; № 11; № 12; № 55), РГС-60 в кількості 4 шт. (№ 51; № 52; № 53; № 54), РГС-75 в кількості 8 шт. (№ 13; № 14; № 15; № 16; № 21; № 22; № 23; № 24), включаючи сходи дрібні металеві конструкції перехідні майданчики, огорожі тощо, та технологічного трубопроводу протяжністю 735 метрів, який знаходиться на складі ПММ;

ТОВ «Чистий світ плюс-1» за договором на виконання робіт з прибирання приміщень терміналу ВІД 01.03.2013 № МА 165/13, предметом якого є виконання комплексу робіт з прибирання приміщень в будівлі Міжнародного пасажирського терміналу Аеропорту «Київ» (Жуляни) з цілодобовим режимом роботи, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Медова, 2;

ТОВ «Київхіллс» за договором надання послуг від 01.06.2011 № 0106, предметом якого є надання послуг з пошуку потенційних орендарів нежилих приміщень розташованих у новому міжнародному терміналі Міжнародного Аеропорту «Київ» (Жуляни);

ПП «Моро Інтернешнл» за договором, предметом якого є надання послуг які пов'язані з організацією та проведенням заходу з заявою позивача.

В матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами.

Судом першої інстанції встановлено, що отримані позивачем від ТОВ «Ягуар», ТОВ «Л-Стік ЛТД», ТОВ «Технохолдинг», ТОВ «Чистий світ плюс-1», ТОВ «Київхіллс», ПП «Моро Інтернешнл» послуги та виконання останніми роботи, були використані позивачем у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку при здійснені операцій з надання послуг по обслуговуванню пасажирів Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни).

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що вищезазначені контрагенти позивача не відобразили у своїй податковій звітності операції з позивачем, а також, що ними не було сплачено податок на додану вартість з вказаних операцій.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Ягуар», ТОВ «Л-Стік ЛТД», ТОВ «Технохолдинг», ТОВ «Чистий світ плюс-1», ТОВ «Київхіллс», ПП «Моро Інтернешнл».

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Також, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання відповідача, як на підтвердження відсутності фінансово-господарських відносин між позивачем та ТОВ «Ягуар» на матеріали досудового розслідування внесеного до ЄРДР під № 0000051 відносно контрагента ТОВ «Ягуар» - ТОВ «Сібол», оскільки обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок, відповідно обставини, встановлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах чи справах про адміністративні проступки (у постанові про закриття кримінальної справи), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання відповідача на акт перевірки контрагента позивача також обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, оскільки він не є безумовною підставою для висновків про безтоварність спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються встановлені судом апеляційної інстанції обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Оскаржувана постанова апеляційного суду зазначеним вимогам не відповідає, оскільки судом не спростовано встановлені місцевим адміністративним судом обставини щодо реальності виконання спірних операцій між позивачем та його контрагентами.

Крім того, суд першої інстанції, дослідивши встановлені факти несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів викладені в зазначеному акті та наявні в матеріалах справи копії фіскальних звітних чеків № 20 від 06.01.2014, № 28 від 13.01.2014, № 63 від 15.02.2014, № 85 від 09.03.2014, № 86 від 10.03.2014, прибуткових касових ордерів № 200 від 17.02.2014, № 202 від 18.02.2014, № 290 від 10.03.2014, сторінки № 45 касової книги, службових записок від 13.01.2014, від 15.02.2014, встановив невідповідність фактів встановлених актом перевірки дійсним обставинам справи, а саме: виручка в сумі 3400 грн., що була проведена через РРО (Datеes МР-5030Т, з/н Д006038882, ф/н ) на підставі фіскального звітного чека № 20 від 06.01.2014 не була оприбуткована в касі підприємства, оскільки розрахунок з покупцем був проведений за допомогою платіжної карти, а не банкнотами; виручка в сумі 14 450 грн. була проведена через РРО (Datеes МР- 503ОТ, з/н Д006038882, ф/н ) не на підставі фіскального звітного чека № 30 від 13.01.2014 № 30, як про це зазначено в акті перевірки позивача, а на підставі фіскального чека № 29 від 13.01.2014 та в цей же день на суму таких коштів було здійснено повернення, що підтверджується службовою запискою від 13.01.2014; виручка в сумі 23 800 грн., проведена через РРО (Datеes МР-5030Т, з/н ДО06038882, ф/н ) на підставі фіскального звітного чека № 63 від 15.02.2014, не могла бути оприбуткована, оскільки на частину цих коштів у сумі 6800 грн. було здійснено повернення, що підтверджується службовою запискою від 15.02.2014 та залишок коштів в сумі 17 000 грн. був оприбуткований в касу товариства, відповідно до прибуткового касового ордеру № 200 від 17.02.2014, що відображено на сторінці № 45 касової книги; виручка в сумі 5700 грн., проведена через РРО (Datеes МР-5030Т, з/н Д006038882, ф/н ), була оприбуткована в касу на підставі: прибуткового ордеру № 202 від 18.02.2014 на суму 4000 грн., прибуткового ордеру № 200 від 17.02.2014 на суму 1700 грн.; виручка в сумі 9500 грн., проведена через РРО (Datеes МР-5030Т, з/н Д006038882, ф/н ) була оприбуткована в касу підприємства прибутковим ордером № 290 від 10.03.2014 на суму 22 800 грн. (Додаток 1?") та включає в себе суму 9500 грн. за фіскальним чеком № 85 від 09.03.2014 та суму 13 300 грн. за фіскальним чеком № 86 від 10.03.2015.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в запереченнях на акт перевірки та під час судового засідання зазначив про те, що суми курсових різниць, що обліковуються на 362 рахунку «Розрахунки з іноземними покупцями» та щодо яких відповідач заявляє про порушення норм ПК України були відображені не на підставі договору комісії з Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни), а за іншими видами договорів з іншими контрагентами, у зв'язку з чим курсові різниці від продажу іноземної валюти, що сплачувались на користь позивача як попередня оплата за послуги, цілком правомірно були відображені ним у складі податкових витрат.

Відповідачем доказів на підтвердження факту того, що суми курсових різниць, що обліковуються на 362 рахунку «Розрахунки з іноземними покупцями» були відображені не на підставі договору комісії з Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) суду надано не було як і не було зазначено про причини неможливості їх надання та надано обґрунтування щодо встановлення відповідного факту.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на вказані обставини колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про скасування постанови апеляційного суду з підстав невідповідності її нормам матеріального та процесуального права, та залишенні в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, у зв'язку з задоволенням касаційної скарги, судова колегія дійшла висновку про необхідність відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги у розмірі 107 809,45 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 94, 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» - задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 у справі № 826/1167/16 - скасувати.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 у справі № 826/1167/16 - залишити в силі.

Присудити товариству з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві витрати по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги в розмірі 107 809,45 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: О.А. Веденяпін
І.В. Приходько