Справа № 448/1022/17
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2017-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/1022/17
Провадження № 2-а/448/104/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18.08.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

при секретарі Шегинській Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 Собір Сайгозієв,

перекладача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 Таджикистан ОСОБА_2 Собір Сайгозієв (MAHMAD SOBIR SAYGOZIEV) про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

в с т а н о в и в:

Представник позивача 18.08.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянина ОСОБА_4 Таджикистан ОСОБА_2 Собір Сайгозієв 16.08.2017року о 13.00 год. було передано з польської сторони на українську сторону в пункті пропуску «Смільниця» на підставі Угоди про реадмісію, за те, що останній, спільно з двома іншими громадянами ОСОБА_4 Таджикистан здійснив незаконний перетин Державного кордону України до ОСОБА_4 поза пунктом пропуску в районі 262 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Сянки», що на території Турківського району Львівської області.

Зазначає, що за результатами зясування обставин даного правопорушення було встановлено, що відповідач потрапив на територію України законним шляхом, а саме у м.Київ в листопаді 2016року. Однак, знаючи про можливість легально вїхати до Європейських країн, відповідач вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.

Стверджує, що підставами вважати, що відповідач і в подальшому буде ухилятися від самостійного виїзду за межі України і спробує повторно незаконно перетнути ДКУ є: відсутність можливості самостійного повернення на Батьківщину у звязку із нестачею коштів для легального повернення на територію ОСОБА_4 Таджикистан, зокрема, придбання квитків, оплати інших повязаних з цим послуг; невиконання рішення начальника Мостиського прикордонного загону про примусове повернення; відсутність законних підстав, які дають право перебувати на території України; відсутність на території України родинних звязків, відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом.

З огляду на вищенаведене, просить суд примусово видворити відповідача за межі території України та затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, подав до суду клопотання, в якому просить затримати відповідача та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ч.7 ст.183-7 КАС України.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та просить суд примусово не видворяти його назад до ОСОБА_4 Таджикистан, оскільки він є політичним діячем (лідером політичної партії) у Таджикистані, де на даний час відбувається внутрішній політичний конфлікт, здійснюються політичні переслідування осіб за їхні ідеологічні переконання, при цьому систематично порушуються права людини, тому на Батьківщині його свободі, життю та здоровю загрожує небезпека.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність на загальних підставах.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до розяснень викладених у п.26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду, від 25.06.2009, № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію".

Примусове видворення іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

З позовом про примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства до адміністративного суду мають право звернутися центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України за місцезнаходженням вищезгаданих органів.

Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 р. N 3773-VI (далі - Закон) визначені загальні питання правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядку їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Як вбачається із положень ст.26 цього Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_4 Таджикистан ОСОБА_2 Собір Сайгозієв (MAHMAD SOBIR SAYGOZIEV), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач у справі, потрапив на територію України законним шляхом, а саме у м.Київ в листопаді 2016року.

В подальшому, 15.08.2017року відповідач, спільно із двома іншими громадянами ОСОБА_4 Таджикистан Мажитов Фатходін та ОСОБА_5, незаконно перетнув державний кордон з України в ОСОБА_4 поза пунктом пропуску біля села Біньово, на території Сянківської сільської ради Турківського району Львівської області, та 16.08.2017року о 13.00 год. був затриманий прикордонною вартою ОСОБА_4, чим порушив ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 18.08.2017року відповідача за вищевказане діяння визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400 гривень.

Крім того, 17.08.2017року згідно з вимогами ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" начальником Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобовязано його покинути територію України у термін до 18.08.2017 року.

На підставі ч.14 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.ст.260-263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до відповідача застосовано адміністративне затримання на термін до трьох діб з метою встановлення особи і зясування обставин правопорушення.

Згідно з вимогами ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" начальником Мостиського прикордонного загону ОСОБА_6 17.08.2017року затверджено рішення про примусове повернення відповідача громадянина ОСОБА_4 Таджикистан ОСОБА_2 Собір Сайгозієв за межі України та зобовязано його покинути територію України у термін до 17.08.2017року.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією протоколу про адміністративне затримання від 16.08.2017 року; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 16.08.2017року; копією акту прийому-передачі особи від 16.08.2017року; копією постанови судді Турківського районного суду Львівської області від 18.08.2017року; копією рішення про примусове повернення відповідача за межі України від 17.08.2017року; копією письмових пояснень відповідача від 17.08.2017року; копією рапорту заступника начальника відділу прикордонної служби «Сянки» з персоналу ОСОБА_7 від 16.08.2017року та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України з ОСОБА_4, беручи до уваги відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, постійного законного джерела існування, дозволу на працевлаштування, враховуючи наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, суд вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься в подальшому від самостійного та добровільного виконання рішення про повернення за межі території України, що тягне за собою наслідки, передбачені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме примусове видворення за межі України.

Разом із цим, згідно з ч.8 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а ст. 3 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» містить пряму заборону вислання або примусового повернення біженця чи особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, до країни, з якої вони прибули та де їх життю або свободі загрожує небезпека.

Суд, врахувавши вищевказані обставини, зокрема те, що відповідач порушив вимоги законодавства України, беручи до уваги відсутність у нього документів, які б надавали йому право законно вибути за межі території України, та відсутність необхідних для цього коштів, враховуючи наявність рішення компетентного органу про видворення відповідача та заборону в'їзду в Україну, визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач в подальшому ухилятиметься від виконання рішення про повернення до країни походження.

Таким чином, в даному випадку наявне порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виявилось у невиконанні в установлений строк без поважних причин відповідачем рішення про видворення та заборону в'їзду в Україну, що тягне за собою наслідки, передбачені статтями 26, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Так, згідно ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно із ст. 3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань. Для визначення наявності таких підстав компетентні власті беруть до уваги всі обставини, що стосуються справи, включаючи, у відповідних випадках, існування в даній державі постійної практики брутальних і масових порушень прав людини.

Відповідно до розяснень викладених в п.26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 16 березня 2012 року, суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах Державної міграційної служби України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях. Інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації.

Частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено обовязок суду застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 9 КАС України передбачено обовязок суду керуватися принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (ст.3 Конституції України).

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог та матеріалів справи, системного аналізу положень чинного законодавства України та міжнародного права, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач ОСОБА_2 Собір Сайгозієв не може бути примусово видворений за межі України до країни його походження ОСОБА_4 Таджикистан, де його життю або свободі загрожуватиме небезпека, у звязку із наявністю у нього певних політичних переконань, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.26, 30, 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 163, 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 Таджикистан ОСОБА_2 Собір Сайгозієв (MAHMAD SOBIR SAYGOZIEV) про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду (м. Львів, вул. Саксаганського, 13) через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.Б.Білоус

Постанова набрала законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус