Справа № 812/688/17
Суддя: К.Ю. Широка
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

16 серпня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/688/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Широкої К. Ю.,

судді: Кисельової Є.О.,

судді: Секірської А.Г.

при секретарі судового засідання: Попової Н. І.,

позивач: не з`явився

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України (Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України) щодо не розгляду питання встановлення причинного зв`язку поранення з виконанням обов`язків по несенню військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання в Демократичній Республіці Афганістан у 1986 році;

- зобов`язати Міністерство оборони України (Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України) розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку поранення з виконанням обов`язків по несенню військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання в Демократичній Республіці Афганістан у 1986 році.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан. При виконанні обов`язків по несенню військової служби у 1986 році внаслідок вибуху снаряду отримав осколкові поранення голови, лівої руки та лівої ноги. Внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми в 1986 році отримав контузію головного мозку. Звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення, контузії з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в Афганістані, де велися військові дії. Отримав відповідь, в якій запропоновано звернутися за належністю до Державної прикордонної служби України. Від Державної прикордонної служби України отримав відповідь в якій було повідомлено, що причинний зв`язок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані встановлює Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України. Позивач вважає відмову відповідача порушенням його конституційних прав на соціальний захист.

У зв`язку з чим просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судове засідання позивач та його представник не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а. с. 110,114).

Представник відповідача до суду не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 124). В письмових запереченнях вказав, що військово-лікарські комісії Збройних Сил України мають повноваження щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв виключно у колишніх військовослужбовців Збройних Сил України. Щодо колишні військовослужбовців інших військових формувань, зокрема, колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань. Також представник відповідача зазначив, що правонаступником прикордоних військ колишнього Союзу РСР (де проходив службу позивач), які на той час підпорядковувались Комітету Державної безпеки СРСР, а з 1991 року Комітету по охороні державного кордону СРСР, на сьогоднішній день є Державна прикордона служба України, яка є правоохороним органом спеціального призначення та свою діяльність на виконання функцій і покладених на неї завдань здійснює через Адміністрацію Державної прикордонної служби України. Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордоній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної Прикордонної Служби України від 06.05.2009 №333, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 26.06.2009 за №570/16586, на військово-лікарську комісію Держприкордонслужби покладено визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у колишніх військовослужбовців, які проходили військову службу в органах Держприкордонслужби України та військових частинах прикордоних військ СРСР та іх органів управління, дислокованих на теріторії України. Представник відповідача зазначив, що позивач був звільненний з прикордоних військ, правонаступником яких є Державна прикордона служба України, тому повноваження щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у колишнього військовослужбовця прикордонних військ у ЦВЛК Міноборони відсутні (а.с.55).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 КАС України, колегією суддів встановлено наступне.

Так, судом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 в період з 24.04.1985 по 03.06.1987, у тому числі в період з 09.11.1985 по 29.05.1987 приймав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_2 (а. с. 97-101), довідкою Марківського об`єднаного районного військового комісаріату № 75 від 06.02.2017(а. с. 105) та архівною довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської федерації № 21/59/Н-516 від 12.03.2013 (а. с. 92-93). 04 липня 2005 року позивачу було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 . Під час виконання обов`язків військової служби по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній Республіці Афганістан в 1986 році позивач отримав осколкові поранення голови, лівої руки та лівої ноги внаслідок вибуху снаряду. Внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми отримав контузію головного мозку. З метою визначення наявності поранень в період проходження служби у 1986 році, 25 листопада 2016 року було проведено судово-медичну експертизу позивача, за результатами якої складено висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 2772/Ж, відповідно до якого підтверджено, що у позивача наявні рубці в лобній ділянці зліва від серединної лінії, в лобній ділянці зліва на тильній поверхні лівої кисті в проекції основної фаланги першого пальця, на переднє-зовнішній поверхні лівої гомівки в верхній і в середній третинах. Вказані рубці є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у 1986 році (а.с.87).

06 грудня 2016 року під час проходження лікування позивач в усній формі звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення, контузії з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в Афганістані, де велися військові дії.

Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України листом № 6970 від 06.12.2016 (а.с.21) повідомила позивача, що згідно п. 21.3 Розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1110/15800, протоколу узгоджувальної наради МО України від 18.10.2016, затвердженого заступником Міністра Оборони України - керівником апарату, розпорядження Директора Військово-медичного Департаменту № 249/3/4843 від 02.07.2015, розпорядженням начальника ЦВЛК № 6058 від 19.10.2016, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії, у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань. Тому, для встановлення причинного зв`язку поранень, позивачу запропоновано звернутися за належністю до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України. У зв`язку із наведеним, надані позивачем до розгляду документи були йому повернуті.

У свою чергу Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України, листом № 73 від 24.02.2017 (а.с.83) повідомила позивача, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР. ЦВЛК Державної прикордонної служби України у вказаному вище листі зазначила, що у зв`язку з тим, що призив позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби здійснювались на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР та згідно із законодавством він перебуває на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України, то вирішення питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень) із виконанням позивачем обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 1985-1987 рік, належить до повноважень Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України.

Відповідно до статті 4 Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12.10.1967, Прикордонні війська КДБ СРСР, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01.09.1939 по 21.03.1989. Згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30.08.1991 № 1464-XII всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально-технічною базою переведені у відання України. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Крім того, з матеріалів справи було встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 в період з 24.04.1985 по 03.06.1987, у тому числі в період з 09.11.1985 по 29.05.1987 приймав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан. Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР та відповідно до ст. 4 Закону СРСР «Про всезагальний військовий обов`язок» від 12.10.1967, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01.09.1939 по 21.03.1989.

Згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30.08.1991 № 1464-XII всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально технічною базою переведені у відання України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Таким чином, Державна прикордонна служба України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР (у якій служив позивач).

Крім того, згідно з нормами Положення про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333, зареєстрованого Міністерством юстиції України 26.09.2016 за № 1285/29415 Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України визначає причинний зв`язок захворювань (поранень, травм, контузій) лише у колишніх військовослужбовців військових частин прикордонних військ СРСР, дислокованих на території України.

Таким чином, виходячи, із змісту вказаних норм та беручи до уваги ту обставину, що позивач проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 , у тому числі в період з 09.11.1985 по 29.05.1987 приймав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, то в силу Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008, обовязок щодо встановлення причинного зв`язку поранень у даному випадку покладений саме на Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 Розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до пункту 2.1 глави 2 Розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (пункт 2.3 глави 2 Розділу І Положення).

У свою чергу, порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України визначений у главі 21 Розділу 2 Положення № 402. Згідно з підпунктамм 21.1, 21.3 глави 21 Розділу 2 Положення № 402 у разі, коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом.

При цьому, постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення (пункт 20.7 глави 20 Розділу 2 Положення № 402).

У свою чергу, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення (пункт 20.1 глави 20 Розділу 2 Положення № 402).

Також, пунктами 21.7-21.8 глави 21 Розділу 2 Положення № 402 передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.01.1994 № 2, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.07.1994 за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Відповідно до п.2.3.1. зазначеного Положення - ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору Військово-медичного департаменту (далі - ВМД) Міністерства оборони України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК (п. 2.3.2).

Відповідно до положення про Центральну військово-лікарську комісію (а.с.128), вона не є юридичною особою. Відповідно до п.9 Положення ЦВЛК має печатку із зображенням малого Державного Герба України зі своїм найменуванням, штампи і бланки для здійснення повсякденної діяльності та листування. А військово-медичний департамент Міністерства оборони України (далі Департамент) є структурним підрозділом апарату Міністерства оборони України, який призначений для формування та реалізації державної політики в галузі охорони здоров`я військовослужбовців та ветеранів військової служби, членів їх сімей, ветеранів війни та інших категорій громадян, яким згідно законодавства України може надаватися медична допомога в закладах охорони здоров`я Збройних Сил України. Військово-медичний департамент Міністерства оборони України здійснює управління медичним забезпеченням Збройних Сил України і, відповідно, безпосереднє керівництво підпорядкованими закладами охорони здоров`я Збройних Сил України у мирний час та особливий період.

Частиною 4 ст. 257 КАС України установлено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, установленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини сформульовані загальні принципи застосування п. 1 ст. 6 Конвенції в контексті виконання судових рішень. Право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), № 18357/91, 19 березня 1997 року, п. 40).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), № 22774/93, 28 липня 1999 року, п. 66).

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справах «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, 27 липня 2004 року; «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, 11 січня 2005 року; «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, 7 грудня 2006 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справах «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, 26 квітня 2005 року; «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, 19 лютого 2009 року).

Виконання має бути повним та вичерпним, а не частковим (рішення у справах «Матеус проти Франції» (Matheus v. France), № 62740/00, 31 березня 2005 року, п. 58; Сабін Попеску проти Румунії (Sabin Popescu v. Romania), № 48102/99, 02 березня 2004 року, п. п. 68-76).

Стаття 15 зазначеного Закону, зазначає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Таким чином, спеціальний Закон передбачає необхідний статус юридичної особи для боржника. Тому, Центральна військова лікарська комісія не може бути відповідачем (боржником) у розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до норм Положення № 402, результатом розгляду комісією питання щодо встановлення наявності або відсутності причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) із проходженням військової служби є винесення останньою відповідної постанови.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ЦВЛК Міністерства оборони України не виносилась постанова про наявність або відсутність причинного зв`язку захворювання поранення позивача у 1986 році під час отримання осколкових поранень голови, лівої руки та лівої ноги, контузії головного мозку внаслідок вибуху снаряду, із прохожденням військової служби.

Лист від 06.12.2016 № 6970 (а.с.21) не є юридичною формою рішення відповідно до Положення №402.

Верховний Суд України у постанові від 18.03.2014 (справа № 21-11а14) зазначив, що оскільки звернення позивача відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

У відповідності до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі викладеного та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, яка є обов`язковою для врахування судами загальної юрисдикції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов`язання Міністерства оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України прийняти та розглянути звернення позивача щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень) із виконанням ним обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 09.11.1985 по 29.05.1987 і задоволення позовних вимог у цій частині.

У задоволені позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України слід відмовити, оскільки згідно матеріалів справи позивач до Міністерства оборони України не звертався.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог позивача - частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 94 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку поранення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) з виконанням обов`язків по несенню військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання в Демократичній Республіці Афганістан у 1986 році.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст складений та підписаний 21.08.2017.

Головуючий суддя К.Ю. Широка
Суддя Суддя Є.О. Кисельова А.Г. Секірська