Справа № 444/1637/17
Суддя: Мікула В. Є.
Дата ухвалення: 2017-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/1637/17
Провадження № 2-а/444/63/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Мікула В. Є.

при секретарі Будзан Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовкві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВпОДДЗ 1-го батальйону УПП у м. Львові, 3-тя особа : Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП про визнання протиправними дій інспектора ВпОДДЗ УПП м. Львова,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ВпОДДЗ 1-го батальйону УПП у м. Львові, 3-тя особа : Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП про визнання протиправними дій інспектора ВпОДДЗ УПП м.Львова про визнання протиправними дій інспектора ВпОДДЗ УПП м. Львова, щодо складання постанови серії АР № 699202 29.06.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до якої його було визнано винним у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ст.126 ч.3 Кодексу України про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. В постанові інспектора патрульної поліції зазначено що 29.06.2017 року о 15 год. 00 хв. на автодорозі Львів-Рава-Руська , 24 - й км. він не виконав вимогу дорожнього знаку 2-2 проїзд без зупинки заборонено, керував автомобілем будучи позбавленим права керування Турківським районним судом від 25.04.2017 року на один рік чим порущив ПДР та скоїв правопорушення за ст. 126 ч. 3 КУпАП. Дану постанову вважає незаконною, та таку яка винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права . 29.06.2017 року біля 15 год. 00 хв. він керуючи автомобілем марки «КІА Sorento 2.5 D» їхав з м.Львова в м.Жовкву підвіз товариша і виїхав на дорогу вул.Я.Мудрого (кладовища) щоб виїхати на об»їздну дорогу с.В»язова. Перед перехрестям, на дорозі, була вибоїна та знак, що без зупинки рух заборонено. Він призупинився і повернув вліво, проїхав заправку АЗС «ОККО», за ним їхав патрульний автомобіль, подав знаки для зупинки. Він зупинився, до нього підійшов інспектор патрульної поліції представився за прізвищем ОСОБА_2, та щоб подати документи техпаспорта, страховку, посвідчення водія. Він подав всі документи, інспектор мав до нього претензії, що в нього не таке посвідчення, пішов до автомобіля, де знаходився ще інший інспектор, розмовляли там, оглядали документи, а потім вийшов і сказав, що він вилучає в нього посвідчення водія, тому, що в квітні 2017 року він позбавлений права керування на один рік. Він заперечив про це і пояснив, що йому нічого невідомо, жодної постанови він не отримував, однак інспектор не зважав на його пояснення, вилучив посвідчення, страховий поліс і поїхав. Жодного документу про вилучення посвідчення йому не було видано. Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню також із підстав, що справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем знаходження органу, який уповноважений розглядати такі справи.

Позивач в судове засідання не прибув, однак на адресу суду подав письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив суд справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідача УПП у м. Львові ДПП в судове засідання не прибув, однак на адресу суду подав письмові зперечення щодо позовних вимог позивача, які мотивував тим, що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 699202 від 29.06.2017 року, вбачається що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «КІА Sorento 2.5 D» н.з. НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Львів Рава-Руська 24км. + 200 м. не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. (проїзд без зупинки заборонено), керував автомобілем будучи позбавленим права керування транспортними засобами Турківським районним судом Львівської області від 25.04.2017 року (додаток № 3), чим порушив ч.3 ст.126 КУпАП.

На водія ОСОБА_1 було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп., згідно ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

-виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

-вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 згідно розділу III пункту 2 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів ), ч. 1, 2, 3, 5 і 6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1, 2 і З ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1. ст. 125, 126, ч. 1, 2 і 3 ст. 127, ст. 128, 129, ст, 132-1, ч.6 і 11 ст. 133-1, ч. 1, 2 і 3 ст. 140 КУпАП, на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У своїй позовній заяві позивач посилається на Рішення Конституційного суду № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року і вказує на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Звертаємо Вашу увагу на ту обставину, що згідно п. 2.3 мотивувальної частини вищевказаного рішення Конституційного Суду України перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 № 596-VIII, який набув чинності 07.11.2015 р. було внесено зміни до згаданого переліку, а саме змінено ч. 2, 4, 5 статті 258 КУпАП, відповідно до яких порушення в сфері безпеки дорожнього руху (ПДР) віднесено до категорії справ розгляд яких відбувається на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, як вбачається з змін внесених до КУпАП від 14.07.2015 року та які набрали чинність 07.11.2015 року, та які не могли бути враховані в рішенні Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015, уповноваженими органами та посадовим особам прямо передбачена можливість розгляду справ про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Відповідно до вищевказаного положення при виявленні будь-якого порушення ПДР, працівники поліції зобов'язані вжити заходів для їх усунення, припинення. З огляду на це згідно п. 2.4. ПДР, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотримання вимог ПДР, та згідно п. 2.4.а, пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (2.1.а. ПДР), реєстраційний документ на транспортний засіб (2.1.6.ПДР), поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (2.1 .ґ.ПДР).

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують і обтяжують відповідальність, окрім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого не в автоматичному режимі.

Відповідно до вимог ст. 71 ч. 4 ,6 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні в нього документи та матеріали , які можуть бути використані як докази у справі.

У разі неприбуття відповідача - суб"єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справа вирішується на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 41 КАС, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснюється.

А тому, суд оглянувши заперечення представника відповідача та заяву позивача, вирішив розгляд справи закінчувати за відсутності сторін по справі та за наявними доказами у справі.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що 29.06.2017 року інспектором ВпОДДЗ 1-го батальйону УПП у м.Львові лейтенант поліції Василяйко О.В. було складено постанову про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.126 ч.1 КпАП України, яке полягало в тому, що ОСОБА_1 29.06.2017 року на автодорозі Львів-Рава-Руська 24 км.+ 200 м. не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. (проїзд без зупинки заборонено) керував автомобілем будучи позбавленим права керування Турківським районним судом від 25.04.2017 року на 1 (один) рік чим порушив п.2.1 ПДР України .

Тобто із змісту оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення серії АР №699202 від 29.06.2017 року, вбачається що ОСОБА_1 порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 ПДР України, а саме, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.122 КУпАП, окрім того вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.126 ч.3 КУпАП, а саме керував транспортним засобом позбавленим права керування транспортним засобом, тобто кваліфікація вищевказаної постанова серії АР №699202 від 29.06.2017 року не в повній мірі відповідає фабулі постанови.

Окрім того, інспектором не бралися до уваги пояснення позивача, не досліджувалися докази, які би підтвердили вину правопорушника та факт вчинення адміністративного правопорушення.

Також судом оглянуто відеореєстратор з нагрудної камери поліцейського, з якої вбачається, що підставою зупинки транспортного засобу позивача ОСОБА_1 було порушення вимог дорожнього знаку 2.2 ПДР України, а саме адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122 КУпАП, проте вчинене правопорушення ОСОБА_1 кваліфіковано лише за ст. 126 ч. 3 КУпАП.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З метою забезпечення гарантії прав, свобод і інтересів особи і громадянина, виходячи із наданих ч. 3 ст. 162 КАС України суду повноважень при прийнятті постанови та враховуючи положення ст. 293 КУпАП та при таких обставинах суд приходить до переконання, що дії інспектора поліції ОДДЗ 1-го бат. УПП м. Львова Василяйко О., щодо складення оскаржуваної позивачем ОСОБА_1 постанови серії АР № 699202 від 29.06.2017 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КпАП України - є неправомірними та вищевказана постанова підлягає скасуванню.

При вирішенні даної справи, суд також враховує, те, що суду не надано доказів, що ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про те, що він позбавлений посвідчення водія, такі докази не здобуті і під час розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 222 КпАП України, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 126 КпАП України належить до компетенції органів Національної поліції, та розгляд яких від імені органів Національної поліції мають право здійснювати працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень

З врахуванням роз'яснень рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року №596-VIII, внесено зміни в правові норми Кодексу про адміністративні правопорушення, зокрема доповнено ст.258 КпАП України частиною 2, відповідно до якої визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режим.

Окрім того Законом викладено у новій редакції частину 4 названої статті 258 КпАП України, відповідно до якої передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

За таких обставин посилання позивача на ті обставини, що відповідачем не правомірно винесено постанову не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до змін у чинному законодавстві у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, уповноваженим працівникам Національної поліції надано право виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, розгляд яких віднесено до їх компетенції, на місці скоєння адміністративного правопорушення.

Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі, суд приходить до висновку що така вимога не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 222 КпАП України, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 126 КпАП України належить до компетенції органів Національної поліції, та розгляд яких від імені органів Національної поліції мають право здійснювати працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень .

Тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про закриття провадження у даній справі є безпідставною, оскільки відповідно до ст. 222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Національної поліції України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача необхідно задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 2,7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 158-161, 163, 186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИ В :

Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати незаконними дії інспектора поліції ОДДЗ 1-го бат. УПП м.Львова Василяйко О., щодо складення оскаржуваної позивачем ОСОБА_1 постанови серії АР № 699202 від 29.06.2017 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП України

Скасувати постанову серії АР № 699202 від 29.06.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 3 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог позивача - відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Жовківський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. Є. Мікула