Справа № 554/6445/17
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2017-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 18.08.2017 Справа № 554/6445/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Микитенко В.М., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з позовною заявою до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі - Київський ВДВС), в якій просив:

-визнати протиправними дії заступника начальника Київського ВДВС ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2017 ВП 54321335 з виконання постанови Октябрського ВДВС від 03.10.2014 ВП 44851575 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 43 792,91 грн;

-скасувати постанову заступника начальника Київського ВДВС ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2017 за ВП 54321335.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач в даному випадку звернувся до суду з вимогами до відповідача - Київського ВДВС щодо оскарження дій державного виконавця та постанови, спрямованої на стягнення виконавчого збору в ході виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави, від 15.05.2013 року, винесеного в порядку цивільного судочинства щодо стягнення ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 549831,35 грн. із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ПП «Зерно-Альянс» Вказував, що відповідно до частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів, в тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору можуть бути оскаржені сторонами до відповідного адміністративного суду, а тому зазначений спір, підвідомчий саме адміністративному суду.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у адміністративній справі, суддя виходить з такого.

Згідно зі ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Зазначена позиція узгоджується з п. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», згідно якого суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження. Критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні. Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Перевіркою матеріалів позовної заяви зясовано, що оспорювана позивачем постанова винесена за наслідками виконання судового рішення ухваленого у цивільній справі. При цьому, постанова про стягнення виконавчого збору була винесена в межах того самого провадження із виконання виконавчого листа в цивільній справі.

У відповідності до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу вимог ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 р. і 01.12.2015 р. (№№ 21-278а15, 21-3404а15 відповідно) та від 08.11.2016 р. № 21-5539а15, суд дійшов висновку, що при вирішенні питання щодо підсудності справ щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору (постанови про стягнення штрафу) необхідно виходити з того, який виконавчий лист та ким його видано слугував підставою для відкриття виконавчого провадження. Аналогічні правові висновки містяться і в постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 по справі № 6-30цс16.

Згідно зі ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи наведені вище обставини, даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

П.1 ч.1 ст.109 КАС України визначено, що суддя зобовязаний відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин у відкритті провадження необхідно відмовити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.109, п.6 ч.3 ст.108 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови відмовити, розяснивши позивачу право звернутися із заявою до Октябрського районного суду м. Полтави в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачеві разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом 5 днів через Октябрський районний суд м. Полтави.

Суддя В.М.Микитенко