Справа № 357/8851/17
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/8851/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Руденко Н. Е.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві залі суду № 1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що в червні 2017 року вона подала до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради заяву про внесення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської ОДА для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, як інваліду 3 групи, у зв'язку із захворюванням, щодо якого встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, згідно п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але листом № 4446 від 29.06.2017 р. управління СЗН відмовило їй у прийняті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, посилаючись на лист Департаменту СЗН Київської ОДА № 05-49-709 від 27.03.2015 року, яким зобов'язано УСЗН не приймати документи громадян на оформлення посвідчень постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76 від 28.12.2014 року виключено абзац п'ятий частини другої ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, у зв'язку з чим Департамент СЗН вважає, що немає законних підстав для надання статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4. Позивач вважає відмову відповідача у прийнятті вищевказаних документів на оформлення посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 такою, що не ґрунтується на нормах законодавства, а саме ст.ст. 9,11,12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому просила суд визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області у прийнятті її документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; зобов'язати управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти її документи для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; зобов'язати виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області внести подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; зобов'язати Департамент СЗН Київської ОДА розглянути вказане подання щодо встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати їй відповідне посвідчення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідачі до суду своїх представників не направили, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, заперечень на позов не надано.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має посвідчення, видане 23.08.1993 року Київською облдержадміністрацією, згідно якого їй присвоєно статус громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю ( категорія 4), що стверджується копією цього посвідчення НОМЕР_1.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 4364 від 02.10.2015 року, захворювання, виявлені у позивача, пов'язані з випливом аварії на ЧАЕС, що слідує з копії цього висновку.

На підставі зазначеного висновку позивачу встановлено з 02.06.2017 року 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що вбачається з копії довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0769752.

В судовому засіданні також встановлено, що на звернення позивача до управління СЗН Білоцерківської міської ради із заявою та пакетом документів щодо визнання її потерпілою від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, відповідач повідомив позивача листом № 4446 від 29.06.2017 року про відсутність правових підстав для внесення подання до Київської ОДА для оформлення посвідчення категорії 1. При цьому відповідач послався на роз'яснення № 05-49-709 від 27.03.2015 року Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації стосовно того, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року виключено абзац п'ятий частини другої ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а тому Департамент вважає, що відсутні правові підстави для надання статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст.ст. 9,11,14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи. До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 1) інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Стаття 15 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"передбачає підстави для визначення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, відповідно до ч.3, 4 зазначеної статті підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульований постановою КМУ № 51 від 20 січня 1997 року.

Відповідно до п.п.1,2, 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Видача посвідчень потерпілим від Чорнобильської катастрофи, провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Суд зазначає, що в зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76 від 28.12.2014 року жодна з наведених вище правових норм чинність не втратила та діє в редакції, вказаній вище в постанові суду.

Таким чином, посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії видане позивачу Київською обласною адміністрацією, дане посвідчення уповноваженим органом не вилучалось, не визнавалось недійсним, і на даний час залишається чинним.

З вказаного вище листа УСЗН Білоцерківської міської ради вбачається, що посадові особи управління соціального захисту населення не посилаються на будь-який нормативний акт, який надає УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області повноваження щодо відмови у прийнятті відповідних документів для встановлення статусу потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Так, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року виключено абзац 5 ч.2 статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Зазначений Закон набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Але зазначена норма жодним чином не впливає на спірні правовідносини.

Як передбачено п.10 Порядку, видача посвідчень інвалідам-потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, здійснюється на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для надання статусу особи, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є одночасна сукупність наступних умов: 1) така особа є потерпілою від Чорнобильської катастрофи у розумінні ст. 11 Закону; 2) встановлення їй інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року по справі № 823/71/15.

При цьому, слід враховувати, що до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи зокрема належать особи, яким надано статус громадянина, що постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Позивач має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4, який підтверджується виданим їй ще в 1993 році посвідченням, що ніким не скасовано та є дійсним, позивачу встановлено інвалідність 3-ї групи внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС.

Отже, в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для надання позивачу статусу особи, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Посилання відповідача на те, що на теперішній час законодавством не передбачено такого поняття як зона посиленого радіоекологічного контролю, а тому позивач не є особою, яка проживає у такій зоні, суд до уваги не приймає, оскільки такий статус позивач набув за законодавством, чинним на дату видачі йому відповідного посвідчення, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували визнання цього посвідчення недійсним та/або анулювання його тощо, тому невизнання за позивачем раніше набутого правового статусу є звуженням кола його соціальних прав, що суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 року відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 року.

Враховуючи викладене, а саме те, що є документи, необхідні для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, а також чинність норм законодавства, що дозволяють здійснити захист прав позивача, суд вважає необґрунтованою відмову УСЗН Білоцерківської міської ради у прийнятті документів позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Крім того, лист Департаменту соціального захисту населення Київської ОДА, на який вказано вище, не є нормативно-правовим актом, яким має керуватися у своїй діяльності УСЗН Білоцерківської міської ради.

Як було вказано вище, посвідчення потерпілого видаються на підставі відповідного подання органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

А тому обґрунтованими є вимоги позивача щодо зобов'язання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради внести подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації з метою вирішення питання щодо встановлення йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Разом з тим, щодо вимог до Департаменту СЗН Київської облдержадміністрації, то суд вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин Департаментом не було реалізовано його повноважень щодо розгляду подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про встановлення позивачу відповідного статусу і видачі їй посвідчення, оскільки таке подання взагалі не складалося і не надсилалося до Київської ОДА та/або її структурного підрозділу.

Отже, позовні вимоги до Департаменту СЗН на стадії виниклих правовідносин є передчасними і їх задоволення призведе до втручання у дискреційні повноваження даного органу, оскільки ні Департамент соціального захисту населення КОДА та/або безпосередньо КОДА не відмовляли позивачу у розгляді подання органу місцевого самоврядування про встановлення їй відповідного статусу і видачу посвідчення, позивач взагалі не зверталася до цих органів з такими вимогами, а отже, безпосередньо Департаментом СЗН не були порушені її права.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши все вищенаведене суд вважає, що відповідач відмовляючи позивачу у вирішенні питання щодо надання їй відповідного статусу, діяв всупереч приписам норм Законів України та підзаконних нормативно-правових актів.

Керуючись ст.ст. 8,19,22 Конституції України, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постановою КМУ від 20 січня 1997 року № 51 " Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 2, 6, 17, 71, 158-163,167,185,186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області у прийнятті документів ОСОБА_1 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи ОСОБА_1 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов'язати виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області внести подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

В решті позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. М. Дмитренко