Справа № 307/3091/16-а
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7710/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Ніколіна В. В., Кушнерика М. П.,

за участю секретаря - Федчук М. Р.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року у справі № 307/3091/16-а за позовом ОСОБА_2 до Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірним та скасування рішення, та зобов'язання призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - управління), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати неправомірним та скасувати рішення управління про відмову призначити їй пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) від 13 вересня 2016 року № 31 та зобов'язати управління призначити їй таку пенсію з 11 червня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що після досягнення 57 років 6 місяців, маючи трудовий стаж 28 років і 4 місяці, вона звернулася до відповідача за призначенням пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, однак, відповідач неправомірно відмовив їй у призначенні такої пенсії посилаючись на відсутність у неї 15 - ти річного стажу роботи.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення управління про відмову призначити ОСОБА_2 пенсію за віком від 13 вересня 2016 року № 31 та зобов'язано відповідача вирішити питання про призначення їй такої пенсії з 11 червня 2016 року. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, управління подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що ОСОБА_2 не має 15 - ти річного страхового стажу, а відтак їй правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідача належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано управлінням, яке не погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність його рішення про відмову призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV та зобов'язання вирішити питання про призначення такої пенсії, суд апеляційної інстанції перевіряє справу в цій частині в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 липня 2016 року, після досягнення 57 років 6 місяців, ОСОБА_2 звернулася до управління із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Рішенням відповідача від 13 вересня 2016 року № 31 їй було відмовлено в призначенні такої пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного 15 - ти річного стажу роботи.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо незарахування до трудового стажу позивача періодів її роботи з 03 червня 1975 року по 14 січня 1976 року, з 16 грудня 1976 року по 08 жовтня 1979 року, з 09 жовтня 1982 року по 09 лютого 1983 року, з 10 лютого 1986 року по 28 лютого 1992 року, з 28 лютого 1995 року по 12 березня 2003 року у ВАТ «Тересвянський ДОК» є неправомірними, оскільки факт її роботи на вказаному підприємстві підтверджується наявними у трудовій книжці записами, додатково поданими нею документами та показаннями свідків.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші, зокрема, які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року після досягнення ними 57 років 6 місяців.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частини першої пункту 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до записів у трудовій книжці, виданій на ім'я ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2), остання працювала підсобною робітницею другого розряду лісопильно - розкрійного цеху у ВАТ «Тересвянський ДОК» з 03 червня 1975 року, 22 березня 1977 року переведена в оздоблювально - складальний цех обойщиком першого розряду, а 04 листопада - переведена в складальний цех цього ж підприємства обойщиком меблів другого розряду, з якого була звільнена 09 вересня 2002 року.

На підтвердження факту її роботи у вказаному підприємстві позивачем також долучено копію довідки АТ «Тересвянський ДОК» від 26 вересня 2002 року № 320 про суми заробітку, виплаченого їй за період з 1987 року по 1991 рік, копію наказу від 21 березня 1977 року № 148-к про її переведення в оздоблювально - складальний цех ВАТ «Тересвянський ДОК», копію книги нарахування заробітної плати лісопильного цеху ВАТ «Тересвянський ДОК» за 1975 рік.

Також, судом першої інстанції під час розгляду даної справи допитані в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили, що позивач працювала у ВАТ «Тересвянський ДОК» у спірні періоди.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що в графі дата заповнення трудової книжки вказано, що трудова книжка позивача заповнена лише 09 вересня 2002 року, то таке не заслуговує на увагу, оскільки певні недоліки, допущені при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні ОСОБА_2 періодів роботи у ВАТ «Тересвянський ДОК» до страхового стажу, відтак, правильним є висновок суду першої інстанції про безпідставність відмови управління призначити ОСОБА_2 пенсію за віком.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року у справі № 307/3091/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. В. Ніколін
М. П. Кушнерик

Повний текст судового рішення виготовлено 21 серпня 2017 року.