Справа № 639/976/17
Суддя: Іванова І. В.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 639/976/17
№2-а/639/61/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,

за участю секретаря Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора ПП роти №6 батальйону №1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Швецової Катерини Валеріївни про визнання неправомірними дії, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2017 ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова, як адміністративного суду, з позовом до інспектора ПП роти №6 батальйону №1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Швецової К.В., в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 905247 від 04.02.2017 року, винесену інспектором ПП роти № 6 батальйону № 1 УПП в м. Харкові лейтенантом поліції Швецовою К.С.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що 4 лютого 2017 року винесено вищевказану постанову про адміністративне правопорушення та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. З змісту постанови вбачається, що 4 лютого 2017 року о 23-30 год. він - ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero wagon, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул.. Академіка Богомольця, 19 в м. Харкові, не подав світовий сигнал покажчика повороту відповідного напрямку перед поворотом, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає дану постанову протиправною та незаконною, та винесеною без дотримання вимог Закону. Він не вчиняв інкримінованого йому правопорушення. При винесені постанови відповідачем не було надано взагалі жодного доказу, який міг би об'єктивно свідчити про зворотне. Більш того, із тексту постанови вбачається, що в графі «суть скоєного правопорушення» відповідачем взагалі не зазначено напрямок руху, рухаючись в якому, позивачем не було дотримано вимог п. 9.2 ПДР. Відтак, наведені обставини ставлять під сумнів факт того, що на момент розгляду адміністративної справи та винесення постанови у відповідача були наявні хоча б якісь докази, що підтверджують вчинення позивачем правопорушення. Викладенні в постанові обставини є такими, що не відповідають дійсності та документально не підтверджені. В постанові відсутні посилання на технічні засоби, якими б був зафіксований факт порушення ним п.9.2. ПДР. Належних доказів, які могли б свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення не представлено. Про даний факт свідчить лише постанова, яка фактично не містить в собі вчиненого правопорушення, а лише констатує факт порушення. Крім того розгляд справи був здійснений відповідачем з грубим порушенням норм чинного законодавства. Позивач зазначив, що він був позбавлений можливості надати пояснення (у тому числі і письмові), заявити клопотання, отримати юридичну допомогу у випадку її необхідності, ознайомитись із матеріалами справи та наявними в ній доказами. Розгляд справи мав місце одразу після зупинки автомобіля по вул.. Академіка Богомольця, 19 в. м. Харкові, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Таким чином, вчинивши дані дії, відповідач порушив головний принцип - презумпцію невинуватості, вирішивши питання стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності. У зв'язку з вищевикладеним позивач був змушений звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.

Відповідач по справі, інспектор патрульної поліції роти 6 батальйону 1 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенант поліції Швецова К.В., в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

пСуд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права.

Виходячи із завдання адміністративного судочинства на адміністративні суди покладено обов`язок при оскарженні рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень, якими є органи соціального захисту населення, перевіряти оскаржувані рішення, дії або бездіяльність на їх відповідність певним критеріям, визначеним ч.3 ст. 2 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 171-2 КАСУ адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відносини, що склалися між сторонами є публічно-правовими.

ОСОБА_1 звернувся до суду з дотриманням строку, встановленого ст. 289 КУпАП.

Стаття288 КУпАП передбачає, що постанова іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 4 лютого 2017 року інспектор ПП роти 6 батальйону 1 УПП в м. Харкові лейтенант поліції Швецова К.В. (відповідач у справі) винесла постанову серії АР № 905247 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (позивач у справі), якою притягнула позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та наклала адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с.7).

У оскаржуваній постанові зазначено, що 4 лютого 2017 року о 23 годині 30 хвилин позивач, керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero wagon», державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Харкові по вул. Академіка Богомольця,19 не подав світовий сигнал покажчика повороту відповідного напрямку перед поворотом, чим порушила п 9.2 «б» ПДР України.

Відповідно до п. 1.3 постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 «Про правила дорожнього руху», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. (п. 1.9 ПДР України).

Пунктом 9.2 «Б» ПДР України передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У позовній заяві позивач зазначив, що постанова не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки він не порушував ПДР України. Постанову було винесено з порушенням його прав та чинного законодавства, вона є необґрунтованою, протиправною, незаконною та підлягає скасуванню.

Але, з даними доводами позивача суд не може погодитися виходячи з наступного.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вищевказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута за адресою: м. Харків, вул. Академіка Богомольця, 19.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, відповідачем було встановлено особу позивача, відповідні відомості про особу позивача зазначено у оскаржуваній постанові.

Оскаржувана постанова підписана позивачем, ніяких зауважень щодо її складання останній не вказав . Суду не надано доказів на підтвердження того, що позивачем заявлялися будь-які клопотання під час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, у тому числі, щодо необхідності надання йому часу для підготовки до розгляду справи, щодо надання доказів, пошуку особи, яка буде надавати правову допомогу тощо.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП, а також відповідачем дотримано приписів ст.285 КУпАП.

Так, згідно зі ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами або представником громадської організації чи органу громадської діяльності.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» ст.258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Що стосується доводів позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи, то суд вважає помилковим його доводи щодо місця розгляду справи про адміністративне.

Конституційний Суд України за результатами розгляду справи №1-11/2015 вирішив, що положення ч.1 ст.276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення (рішення №5-рп/2015 від 26.05.2015р.).

Таким чином відповідач, розглянув справу про адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП, відносно позивача, за місцем вчинення такого правопорушення, тобто в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція Управління патрульної поліції м. Харкова діяв згідно з приписами ч.1 ст.276 КУпАП та у відповідності до вищевказаного рішення Конституційного Суду України.

Усе вищевикладене, на думку суду, свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Проаналізувавши всі вищевказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163, 167, 171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В. Іванова