Справа № 242/1327/17
Суддя: Владимирська І. М.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/1327/17
Провадження № 2-а/242/106/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Дуровій Н.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 05.04.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Селидівського обєднаного УПФУ Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії, в якому зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою від 15.02.2017 року про призначення пенсії у відповідності з вимогами ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпеченні». Заява була розглянута відповідачем і було прийнято рішення № 574 від 24.02.2017 року про відмову в призначенні пенсії через відсутність у нього необхідного пільгового стажу роботи 25 років. Це зокрема обумовлено тим, що до пільгового стажу не зараховано період його роботи у ВАТ «Шахтобудівельник» з 16 грудня 1994 року по 02 жовтня 1995 року, в АТ «Керамік» з 04 жовтня 1995 року по 12 січня 1996 року, на «Шахті імені Челюскінцев» виробничого обєднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» з 05 лютого 2001 року по 27 березня 2001 року та в ТОВ «Ремшахтастрой» з 19 жовтня 2007 року по 26 лютого 2008 року. Вважає дії відповідача неправомірними, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 574 від 24.02.2017 року про відмову в призначенні пенсії відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязати Селидівське обєднане УПФУ Донецької області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з урахуванням вищевказаних періодів його роботи до пільгового стажу починаючи з 15.02.2016 року, а також зобовязати відповідача направити до суду звіт про виконання судового рішення в порядку ст. 267 КАС України та стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги не визнала та надала суду письмові заперечення в яких зазначила, що 15.02.2017 року ОСОБА_3 звернувся до УПФУ в м. Селидове Донецької області із заявою № 370 про призначення пенсії у відповідності з вимогами ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпеченні», п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж ОСОБА_3 на момент звернення склав 24 роки 05 місяць 13 дні, стаж пільгової роботи за Списком № 1 складає за ст. ст. 14-20 шахтарі 19 років 08 місяців 13 днів, за кожний повний рік роботи на провідних посадах додатково зараховано 3 місяці згідно до розяснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8, у звязку з чим за 19 років роботи позивача додатково зараховано 04 роки 09 місяців. До пільгового стажу не було зараховано періоди роботи ОСОБА_3 у ВАТ «Шахтобудівельник» з 16 грудня 1994 року по 02 жовтня 1995 року, на «Шахті імені Челюскінцев» виробничого обєднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» з 05 лютого 2001 року по 27 березня 2001 року, оскільки дані підприємства не здійснювали реєстраційні дії щодо місцезнаходження на підконтрольній українській владі території і перевірити достовірність виданих довідок не має можливості; періоди роботи в АТ «Керамік» з 04 жовтня 1995 року по 12 січня 1996 року, та в ТОВ «Ремшахтастрой» з 19 жовтня 2007 року по 26 лютого 2008 року через відсутність пільгових довідок та довідок про спуски в шахту. Просить відмовити в задоволені позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обовязком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Так зокрема статтею 113 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно до ст. 9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. У разі невідповідальності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

15.02.2017 року ОСОБА_3. надав до Селидівського обєднаного УПФУ Донецької області документи для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 р. XV Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Селидівського обєднаного УПФУ Донецької області № 574 від 24.02.2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у призначенні пенсії, у звязку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи в підземних умовах 25 років. Відсутність необхідного пільгового стажу обумовлена тим, що до пільгового стажу не було зараховано періоди роботи у ВАТ «Шахтобудівельник» з 16 грудня 1994 року по 02 жовтня 1995 року, на «Шахті імені Челюскінцев» виробничого обєднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» з 05 лютого 2001 року по 27 березня 2001 року, оскільки дані підприємства не здійснювали реєстраційні дії щодо місцезнаходження на підконтрольній українській владі території і перевірити достовірність виданих довідок не має можливості; періоди роботи в АТ «Керамік» з 04 жовтня 1995 року по 12 січня 1996 року, та в ТОВ «Ремшахтастрой» з 19 жовтня 2007 року по 26 лютого 2008 року, через відсутність пільгових довідок та довідок про спуски в шахту.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України № 3108-IV від 17.11.2005 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування») положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», робітники безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних та відкритих гірничих роботах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, за списком робіт, професій, затвердженому Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій не менше 20 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Відповідно до трудової книжки серія БТ-ІІ № 3870446, ОСОБА_3 з 16 грудня 1994 року по 26.01.1995 року навчався за професією прохідник з відривом від виробництва в УКК в/о» Селидіввугілля» у ВАТ «Шахтобудівельник»; з 26.01.1995 року по 23.03.1995 року направлений на гірничу дільницю № 5 для проходження виробничої практики за професією прохідник з повним робочим днем у шахті у ВАТ «Шахтобудівельник»; з 23.03.1995 року по 02.10.1995 року працював у ВАТ «Шахтобудівельник» у якості прохідника пятого розряду з повним робочим днем у шахті; з 04 жовтня 1995 року по 12 січня 1996 року в АТ «Керамік», з 05 лютого 2001 року по 27 березня 2001 року на «Шахті імені Челюскінцев» виробничого обєднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля», в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті та з 19 жовтня 2007 року по 26 лютого 2008 року в ТОВ «Ремшахтастрой» в якості машиніста гірничих виймальних машин з повним робочим днем в шахті (а.с. 10-16).

Згідно із підпунктом «з» пункту 109 «Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 (чина на момент навчання позивача та проходження ним виробничої практики з 16.12.1994 року по 23.03.1995 року), крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також, зокрема, навчання в системі професійно-технічної освіти. При цьому таке навчання прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Постановою КМУ від 12.06.1993 р. № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в п. 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Згідно довідки № 143 від 28.08.2015 року, виданої «Регіональним міжгалузевим архівом», ОСОБА_3 з 27.03.1995 року по 02.10.1995 року працював у ВАТ «Шахтобудівельник» у якості прохідника пятого розряду з повним робочим днем у шахті (а.с. 20).

Відповідно до архівної довідки № 14-47-265 від 28.10.2015 року, виданої архівним відділом Селидівської міської ради, ОСОБА_3 з 04 жовтня 1995 року по 12 січня 1996 року працював у якості прохідника пятого розряду в АТ «Керамік». Згідно наказу АТ «Керамік» № 114 від 02.10.1995 року «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» підтверджено право на пільгову пенсію за списком № 1, розділу № 1 «Гірничі роботи», п. 1 «Підземні роботи» (а.с. 22).

Довідками № 22/215 від 28.09.2016 року (а.с. 21), № 70 від 18.04.2016 року (а.с. 23) та № б/н від 20.04.2016 року (а.с. 26), підтверджено кількість фактичних спусків до шахти ОСОБА_3 за час його роботи у ВАТ «Шахтобудівельник» з 16 грудня 1994 року по 02 жовтня 1995 року, в АТ «Керамік» з 04 жовтня 1995 року по 12 січня 1996 року та ТОВ «Ремшахтастрой».

Відповідно до довідки від 16.05.2016 року (а.с. 25), ВП «Шахті імені Челюскінцев» ДП «ДВЕК», ОСОБА_3 з 05 лютого 2001 року по 27 березня 2001 року працював на «Шахті імені Челюскінцев» виробничого обєднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті (наказ про атестацію робочого місць № 229 від 10.03.2000 року а.с. 24).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказані періоди на вищезазначених підприємствах.

Суд зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день в шахті. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Таким чином, суд вважає необґрунтованою відмову Селидівського обєднаного УПФУ Донецької області щодо не зарахування періодів роботи у ВАТ «Шахтобудівельник» з 16 грудня 1994 року по 02 жовтня 1995 року, в АТ «Керамік» з 04 жовтня 1995 року по 12 січня 1996 року, на «Шахті імені Челюскінцев» виробничого обєднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» з 05 лютого 2001 року по 27 березня 2001 року та в ТОВ «Ремшахтастрой» з 19 жовтня 2007 року по 26 лютого 2008 року до пільгового стажу, оскільки дані періоди підтверджуються належними записами в трудовій книжці позивач, так і уточнюючими довідками про характер та умови праці, довідками про спуски.

Стосовно твердження представника відповідача, що для підтвердження стажу роботи позивачем було надано довідки підприємствами, які знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, які не можуть бути враховані для перерахунку пенсії, оскільки ці довідки згідно чинного законодавства України не є дійсними, суд зазначає наступне.

За приписами ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Слід зауважити, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

В звязку з чим, суд вважає рішення пенсійного фонду в цій частині таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягає скасуванню.

Слід зауважити, що при врахуванні вищевказаних періодів роботи позивача в нього достатньо пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

В звязку з чим суд вважає необхідним зобовязати відповідача призначити пенсію позивачу із зарахуванням до пільгового стажу періодів його роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Шахтобудівельник» з 16 грудня 1994 року по 02 жовтня 1995 року, в Акціонерному товаристві «Керамік» з 04 жовтня 1995 року по 12 січня 1996 року, на «Шахті імені Челюскінцев» виробничого обєднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» з 05 лютого 2001 року по 27 березня 2001 року, в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ремшахтастрой» з 19 жовтня 2007 року по 26 лютого 2008 року в якості машиніста гірничих виймальних машин з повним робочим днем в шахті, до стажу на підземних гірничих роботах за провідною професією.

У відповідності до статті 267 КАС України суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вищий адміністративний суд у листі від 09.01.2013 року № 28/12/13-13 звернув увагу, що зобовязання субєкта владних повноважень подати звіт це право, яке реалізується під час прийняття постанови у справі.

Суд звертає увагу, що позивачем не наведено жодних допустимих та беззаперечних доводів щодо необхідності надання вищевказаного звіту, що є підставою для відмови в задоволені позову в цій часті.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись ст. ст. 3, 19, 22, 55 Конституції України, ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-112, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення» суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 574 від 24.02.2017 року про відмову в призначенні ОСОБА_3 пенсії відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Селидівське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати періоди роботи ОСОБА_3 у Відкритому акціонерному товаристві «Шахтобудівельник» з 16 грудня 1994 року по 02 жовтня 1995 року, в Акціонерному товаристві «Керамік» з 04 жовтня 1995 року по 12 січня 1996 року, на «Шахті імені Челюскінцев» виробничого обєднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» з 05 лютого 2001 року по 27 березня 2001 року, в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ремшахтастрой» з 19 жовтня 2007 року по 26 лютого 2008 року в якості машиніста гірничих виймальних машин з повним робочим днем в шахті, до стажу на підземних гірничих роботах за провідною професією.

Зобовязати Селидівське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 15.02.2016 року.

Стягнути з Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадження або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.М. Владимирська