Справа № 320/3588/17
Суддя: Урупа І. В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 08.08.2017
Справа № 320/3588/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Урупи І.В., розглянувши у скороченому провадженні в м. Мелітополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача, щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності III групи, внаслідок контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів країни від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язати відповідача здійснити йому зарахування та провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи, внаслідок контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у розмірі: 217500 грн., посилаючись на те, що він, є особою якій встановлено статус інваліда війни III групи 18 жовтня 2016 року, внаслідок контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта ляду МСЕК серії АВ № 0674137 від 18 жовтня 2016 року. Згідно протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 840 від 09 вересня 2010 року, у нього було виявлено множенні вогнепальні осколкові поранення голови, обличчя, лівої голені, контузія головного мозку (1984 року), поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 24 грудня 2015 року він звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів № 975 від 25 грудня 2013 року. Листом вих. 248/3/6/645 від 16 лютого 2016 року Департамента фінансів Міністерства оборони України у наданні йому одноразової грошової допомоги відмовлено. Вважає дії відповідача протиправними. Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі ловлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, набирала чинності 4 липня 2012 року, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Інвалідність III групи, внаслідок контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії йому встановлено 10 жовтня 2016 року, тому він має повне право на отримання одноразової грошової допомоги. Згідно з другим абзацом пунктом 2 цієї Постанови КМУ № 965 допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Відповідно до пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без становлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 16-2 названого Закону одноразова грошова допомога у рис встановлення військовослужбовцю III групи інвалідності призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, що складає: 1450 грн. х 150 = 217500 грн.. Відповідно до частини 2 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 ст. 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Згідно з пункту 11 Порядку № 975 Військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою). Зі змістом пунктів 12 та 13 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється зокрема Міноборони. Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених-документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Вважає, рішення - відмову відповідача такою, що не відповідає вимогам Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, оскільки інвалідність III групи, внаслідок контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби , в країнах де велися бойові дії, встановлено 18 жовтня 2016 року, а постанова Кабінету Міністрів України № 975 набрала чинності 04 липня 2012 року.
Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він вказує, що Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ст. 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскільки при визначенні права особи на отримання одноразової грошової допомоги Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», делеговано Кабінету Міністрів України визначати не тільки порядок проведення компенсаційних виплат, а й умови, за яких вони здійснюються, то при визначені розміру грошової допомоги необхідно керуватися постановою Кабінету Міністрів України. З матеріалів справи вбачається, що позивач первинно отримав інвалідність в 2012 році, тому не підпадає під дію Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, яка набрала чинності з 1 січня 2014 року. Позивач просить призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, але ця вимога виходить за межі завдань адміністративного судочинства і суд вправі лише зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 26.10.2016 №564, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2016 року за № 1497/29627 «Про затвердження Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум»: - з метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія зобов`язана приймати до розгляду документи, що надходять до Міністерства оборони України, - приймати рішення, про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги в місячний строк із дня надходження всіх необхідних документів. Відповідно до ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Позивачу встановлена інвалідність в 2012 році (а в 2016 році лише повторно підтверджено інвалідність), а звернувся він до військкомату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги лише в грудні 2015 року. Тобто, позивачем пропущений строк звернення за вказаною допомогою. Відповідь позивачу від Департаменту фінансів МО України надана в лютому 2016 року, а до суду позивач звернувся лише в травні 2017 року. Тобто, позивачем пропущений строк звернення до суду. Поважних причин пропуску строку позивач не надає, а Міністерство оборони України наполягає на застосуванні строків позовної давності. Вважає, що вимоги, викладені в адміністративному позові, не підлягають задоволенню.
Суд за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З наданої позивачем довідки Військового комісара Мелітопольсько-Веселівського ОРВК вбачається, що на території Афганістану де в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії. ОСОБА_1 проходив військову службу на території Афганістану в період з 23.12.1982 по 06.02.1985, тобто в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується довідкою військового комісара Мелітопольсько-Веселівського ОРВК від 29.11.2012, яка видана на підставі архівної довідки №211957 від 02.02.2007. /а.с. 8/
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарською комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 840 від 09.09.2010 - множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обличчя, лівої голені (контузія головного мозку 1984 року), колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1964 року народження, що підтверджено висновком спеціаліста № 249 від 29.06.10, виданого Запорізьким обласним бюро СМЕ Мелітопольського міжрайонного відділення, наслідком яких стали шкіряні рубці на лобу справа, розміром 2,2 см, на лівої носогубної складки розміром 2 см, на передньої внутрішньої поверхні лівої голені (у кількості до 7) розмірами 8x7-5,5 см, що в подальшому призвело до розвитку: "Віддалених наслідків ЗЧМТ (контузія головного мозку 1984 року) у вигляді посттравматичної дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ступеню, з розсіяною пірамідною симптоматикою, інтелектуально-мнестичним зниженням, посттравматичного арахноїдиту з порушенням лікворо-циркудяції, вегето-дисфункцією, двобічної хронічної сеисоневральної приглуховатості", що підтверджується військово- медичними та військово-обліковими документами поранення, контузія та захворювання, як наслідок перенесеної контузії, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. /а.с.10/.
22 серпня 2012 року ОСОБА_1 була первинно встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з хворобою, що настала внаслідок контузії під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК.
ОСОБА_1 . МСЕК неодноразово повторно визначалася ІІІ група інвалідності, що настала внаслідок контузії під час виконання обов`язків військової служби, та 18.10.2016 була повторно призначена ІІІ група інвалідності, що настала внаслідок контузії під час виконання обов`язків військової служби строком до 18.10.2018. /а.с.7/
Позивач звернувся до уповноваженого органу Міністерства оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ІІІ групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, де велись бойові дії, однак, у призначені одноразової грошової допомоги позивачу було відмовлено /а.с.14/.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232).
Відповідно до ст.41 Закону № 2232 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом №2011. Зокрема, розділом 2 цього Закону встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Частиною 2 ст.16 Закону № 2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Відповідно до п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі - Порядок № 499) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Зокрема, пунктом 2 Порядку передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби виплачується одноразова грошова допомога інвалідам ІІІ групи у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.
Тобто, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок контузії і захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа №21-135а15.
Враховуючи, що інвалідність позивача настала в результаті контузії і захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, то на момент його звернення з відповідною заявою до відповідача ОСОБА_1 мав право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до ч.2 ст.16 Закону № 2011.
При цьому, як вбачається із документів, наявних в матеріалах справи, ІІІ група інвалідності позивачу встановлена саме на підставі контузії і захворювань, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан.
У відповідності до ч.2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Враховуючи те, що права та охоронювані законом інтереси позивача порушені, що вбачається із змісту позовної заяви, то суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог для повного захисту прав та інтересів позивача.
За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у зв`язку із встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, він має право на одноразову грошову допомогу згідно з положеннями ч.2 ст.16 Закону № 2011, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправним відмови відповідача у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги як особі звільненої з військової служби, інвалідність якої настала внаслідок контузії і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, підлягають задоволенню.
При цьому, заперечення представника відповідача на те, що позивачеві було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, а рішення щодо не призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, відповідачем не розглядалося, у зв`язку з чим вважає, що до компетенції суду не належить право зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд лише вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, суд не приймає до уваги оскільки позивач звертався за призначенням одноразової грошової допомоги та йому було в цьому фактично відмолено, а відповідач це питання повинен був розглянути відповідно до діючого законодавства.
Представник відповідача посилається на те, що позивачем пропущений строк для звернення до адміністративного суду, оскільки відповідь позивачу від Департаменту фінансів МО України надана в лютому 2016 року, а до суду позивач звернувся лише в травні 2017 року.
Відповідно до ст. 99 КАС України Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183-2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб`єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.
Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Враховуючі ті обставини, що позивач є інвалідом ІІІ групи, а також приймаючи до уваги його стан здоров`я (контузія головного мозку 1984 року та множинні вогнепальні осколкові поранення голови, наслідком яких стали важкі захворювання), та те що позивач тривалий час намагався поновити своє порушене право, суд вважає, що є підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлення цього строку.
Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат - витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.
Згідно ст.ст.87,90 КАС України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
З матеріалів справи вбачається, що 31.10. 2016 року між позивачем та адвокатом Клоповим С.М. був укладений договір про надання юридичних послуг № 471. Згідно п.3.1 Договору вартість послуг за цим договором складає суму, передбачену Додатковою угодою.
До Договору додані акт прийняття грошових коштів за виконання юридичних послуг в сумі 1500 грн., розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. та копії квитанції до ПКО від 23 травня 2017 року на суму 1500 грн., відповідно до яких позивачем було сплачено адвокату 750 грн. за ознайомлення з матеріалами справи та 750 грн. за участь в судовому засіданні.
Між тим адвокат Клопов С.М. з матеріалами справи не знайомився, участі в судових засіданнях не приймав, а тому підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 71, 99, 100, 161, 162 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним відмову Міністерства оборони України в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.п.2 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008, № 499, в редакції від 11.08.2011.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: