Справа № 802/901/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

14 серпня 2017 р. Справа № 802/901/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

суддів: Альчука Максима Петровича

Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Макарової Катерини Володимирівни

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Ільчика О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: Міністерства оборони України

про: скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про скасування рішення.

18.07.2017 на адресу суду надійшло клопотання за підписом представника відповідача про залишення адміністративного позову ОСОБА_2 без розгляду згідно положень ст. 100 КАС України.

Обґрунтовуючи своє клопотання представник зазначив, що позивачем оскаржується лист Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 13.02.2017 №226/4/1009 щодо прийнятого рішення про неможливість участі у навчанні за кордоном Позивача.

Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, навчання у військових навчальних закладах іноземних держав є складовою проходження військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В силу ч.3 ст 99 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відтак, оскільки позивач звернувся до суду 02.06.2017 з даним позовом, останній пропустив строк звернення, установлений процесуальним Законом.

Отже, так як позивач не надав будь-які документи про причину пропуску строку на звернення до суду, що виключає можливість перевірити їх поважність, адміністративний позов слід залишити без розгляду.

В судовому засіданні представник Міністерства оборони України підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Позивач та його представник заперечували проти задоволення клопотання. Суду пояснили, що 13.02.2017 Директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України було направлено для ТВО начальника головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України лист №226/4/1009, в якому зазначено про прийняте рішення щодо неможливості участі у навчанні за кордоном ОСОБА_5

15.02.2017 електронною поштою начальнику Головного оперативного управління - заступнику начальника Генерального штабу направлено лист №321/1213 аналогічного змісту.

На неодноразові звернення позивача та його адвоката про надання їм самого рішення про неможливість участі у навчанні за кордоном ОСОБА_5, такого не було направлено. Відтак, не знаючи змісту рішення, позивач не мав змоги раніше звернутись до суду. При цьому, позивач вказує, що звернення до суду є крайнім заходом для відновлення його порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з приводу заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Предметом оскарження в даному спорі є рішення Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 13.02.2017 №226/4/1009.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 3 ст 99 КАС України).

Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах. Проте, на думку суду, така умова не може бути єдиною, оскільки пріоритетом має бути право особи для звернення до суду, що гарантовано Конституцією України.

Так, відповідно до положень статті 55 Конституції України, держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка гарантує право на судовий захист, зазначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи в адміністративному суді будь-якої інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, виходячи з норм Конституції України, а також з норм Міжнародного права, колегія суддів приходить до висновку, що залишення позовних вимог позивача без розгляду унеможливить доступ останнього до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної зави ОСОБА_5 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 155, 186, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Головуючий суддя./підпис/ Дмитришена Руслана Миколаївна

Судді. /підпис/ Альчук Максим Петрович

/підпис/ Дончик Віталій Володимирович

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: