Справа № 822/407/16
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2017-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/407/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіЛабань Г.В.
при секретаріВересняк А.А.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "КАМ'ЯНЕЦЬ - ПОДІЛЬСЬКАВТОАГРЕГАТ" до Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "КАМ'ЯНЕЦЬ - ПОДІЛЬСЬКАВТОАГРЕГАТ" (далі - позивач, ПАТ "КАМ'ЯНЕЦЬ - ПОДІЛЬСЬКАВТОАГРЕГАТ") звернулось до суду з позовом до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (далі - відповідач, Кам'янець-Подільська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2017 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КАМ'ЯНЕЦЬ - ПОДІЛЬСЬКАВТОАГРЕГАТ" задоволено частково. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на правомірність оскаржуваних рішень, на підтвердження чого нею були подані заперечення та доповнення до заперечення на позов.

Відмітила, зокрема, що у позивача відсутні обґрунтовані економічні причини укладення угод за ціною, нижчою за виробничу собівартість та суму придбання, тому, враховуючи правову позицію Верховного суду України у постанові від 09.06.2015 р., віднесення таких операцій до господарських в частині такого перевищення було здійснено позивачем протиправно.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кам'янець-Подільською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ "КАМ'ЯНЕЦЬ - ПОДІЛЬСЬКАВТОАГРЕГАТ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, про що складено акт №816/22-09-22-01/00232130 від 18.11.2015.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем пп. 138.1.1 п. 138, п. 138.2, п.138.6, п. 138.8, п.138.10 ст. 138, п. 198.5, ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до: заниження податку на прибуток за 2014 в сумі 74601 грн.; завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 в сумі 291326 грн.; заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет, всього в сумі 22250 грн. за січень-лютий та жовтень-листопад 2014; завищення суми зарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість всього в сумі 7199 грн. за березень-травень 2014; завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за грудень 2014 р. в сумі 8722 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.11.2015: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 74601 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 18650,25 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 22250 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 11125 грн.; №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 15921 грн.

Як вбачається з акта перевірки, "КАМ'ЯНЕЦЬ - ПОДІЛЬСЬКАВТОАГРЕГАТ" реалізовано готової продукції (вузли, деталі, запчастини до автомобілів КрАЗ) за цінами, нижчими від її собівартості. При цьому у вересні 2014 р. позивачем було придбано у ПАТ "АвтоКрАЗ" автомобільне шасі КрАЗ в кількості 1 шт. на суму 1043760 грн. (в т.ч. ПДВ 173960 грн., тобто вартість придбання шасі становить 869800 грн.), а в жовтні 2014 р. вказане шасі реалізовано на експорт ООО "ТД "РУСКРАЗ" (м. Москва, РФ) на суму 2515000 рос. руб., що в еквіваленті (по курсу 0,31634 грн./руб.) становить 795595,10 грн. (накладна №352 від 17.10.2014 р., МД №012196 від 17.10.2014).

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. "г" п.п.198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

За приписами п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Крім цього, відповідно до п.п. 138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п.138.6 ст.138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Частиною 1 ст. 142 ГК України передбачено, що прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Тобто, зазначена норма прямо визначає зміст прибутку - показник фінансових результатів його господарської діяльності за певний період.

Звідси вбачається, що йдеться не про окрему господарську операцію, а про їх сукупність, здійснені протягом певного часового проміжку.

Отже, включення тієї чи іншої господарської операції до господарської діяльності, що складає підприємництво, не залежить від того, прибуткова вона чи збиткова. Декілька збиткових операцій можуть бути покриті однією прибутковою господарською операцією.

У постанові від 9 червня 2015 року №817/2197/13-а колегія суддів ВСУ дійшла висновку, що при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції. Віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.

Крім того, неотримання з об'єктивних причин суб'єктом господарювання позитивного економічного ефекту від здійсненої на власний ризик господарської операції не може бути фактом не здійснення такої господарської операції.

Таким чином, прибуток - це мета усієї господарської діяльності, а не результат кожної окремої операції, здійсненої в ході такої діяльності.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Вказана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Отже, згідно наведених норм податкового кодексу діяльність особи, пов'язана з реалізацією товарів, надання послуг повинна бути направлена на отримання доходу, що є метою одержання економічного ефекту від результатів господарської діяльності (діловою метою). Зв'язок витрат платника податків із його господарською діяльністю пов'язується можливість віднесення витрат на оплату товарів (послуг) до складу витрат, а сум податку на додану вартість у їх ціні до складу податкового кредиту.

Суд також звертає увагу, що податкове законодавство не використовує поняття економічної обґрунтованості і не регулює порядок та умови ведення фінансово-господарської діяльності, а тому підставність витрат, які зменшують в податковому обліку отримані доходи, не може оцінюватись з точки зору їх доцільності, раціональності, ефективності отриманого результату. Платник податків здійснює господарську діяльність самостійно на власний ризик і вправі самостійно і одноосібно оцінювати її ефективність, доцільність.

В ході розгляду справи судом встановлено, що господарські операції позивача обумовлені розумними економічними причинами та здійснені з метою отримання матеріальної вигоди, а отже судом встановлено наявність ділової мети при реалізації на експорт ООО "ТД "РУСКРАЗ" (Росія) автомобільного шасі КрАЗ.

Суд також бере до уваги коливання курсу іноземних валют, що призвело до отримання суми доходу у гривневому еквіваленті у сумі, меншій від витрат на придбання (купівлі), оскільки останнє відбулось з незалежних від підприємства причин - зміною курсу національної валюти.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ООО "ТД "РУСКРАЗ" та ПАТ "АвтоКрАЗ" здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "КАМ'ЯНЕЦЬ - ПОДІЛЬСЬКАВТОАГРЕГАТ" в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції № від 30.11.2015 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 55710,00 грн. (з яких 44568,00 грн. - за основним платежем та 11142,00 грн. - штрафні (фінансові санкції)).

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції № від 30.11.2015 та № від 30.11.2015.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21 серпня 2017 року

Суддя/підпис/Г.В. Лабань
"Згідно з оригіналом" Суддя