Справа № 21-883а17
Суддя: Канигіна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Верховного Суду України у справі № 21-883а17
7 серпня 2017 року Верховний Суд України на спільному засіданні всіх судових палат розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції (правонаступник - Вища рада правосуддя; далі - ВРЮ) та Верховної Ради України (далі - ВРУ) про визнання дій протиправними і рішень незаконними.
У заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2010 року і ухвалення нового рішення. Просить визнати незаконними рішення ВРЮ від 26 травня 2010 року № 390/0/15-10 і подання ВРЮ від 31 травня 2010 року №25/0/12-10. Посилається на підставу, передбачену пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), - встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, а саме: статей 6 і 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ЕТS005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема, на рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 19 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України».
За результатами перегляду заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.
Будучи незгодна з цим рішенням, висловлюю окрему думку з таких підстав.
Неприйняття нового судового рішення Верховний Суд України мотивував тим, що вимоги позову не можуть бути задоволені, позаяк ні рішення Суду у справі «Куликов та інші проти України», ні фактичні обставини справи не вказують на необхідність і можливість Верховного Суду України розглядати спір по суті заявлених вимог.
Вважаю, що у цій справі Верховний Суд України мав можливість ухвалити нове рішення.
Згідно із підпунктом а) пункту 2) частини другої статті 243 КАС за наявності підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 237 цього Кодексу, суд має право скасувати судове рішення (судові рішення) та ухвалити нове судове рішення чи змінити судове рішення.
Судові рішення щодо ОСОБА_1 переглядалися з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 237 КАС.
19 січня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - Суд) ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_1, яким констатував порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції стосовно всіх заявників, в тому числі щодо останньої, у зв'язку з недотриманням принципів незалежності, безсторонності та порушення статті 8 Конвенції, стосовно всіх заявників, в тому числі ОСОБА_1, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.
Раніше за результатами перегляду рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом Верховний Суд України у постановах від 3 березня 2014 року в справі № 5-49кс 13 та 27 квітня 2015 року в справі № 5-7кс 15 висловлював правову позицію, яка полягала у тому, що за умови відсутності самого предмета судового розгляду необхідність застосування процедури повторного судового розгляду виключається, а тому з метою забезпечення реалізації прав заявника з процесуального погляду Верховний Суд України прийняв рішення про скасування судових рішень та закриття провадження у справі, тобто прийняв остаточне рішення у справі.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) в рішенні у справі «Куликов та інші проти України» зазначив, що станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інституційні зміни. У зв'язку з цим Суд не в змозі на даний час оцінити ефективність відновлення національного провадження, якщо заявники цього вимагатимуть (пункт 148).
Під час прийняття 7 серпня 2017 року рішення у зазначеній справі Верховний Суд України був обізнаний про зміни законодавства, у тому числі щодо припинення діяльності такого державного органу як Вища рада юстиції, позбавлення Верховної Ради України повноважень приймати рішення про звільнення суддів, а також можливого припинення діяльності та ліквідації Вищого адміністративного суду України з дня початку роботи Верховного Суду відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402-VІІІ від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» Закон України (далі Закон № 1402-VІІІ).
Внесеними змінами в Конституцію України законом України № 1401-VІІІ від 2 червня 2016 року із статті 126 виключена така підстава для звільнення судді як «за порушення присяги».
Статтею 109 Закону № 1402-VІІІ встановлено строк застосування дисциплінарного стягнення до судді не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження. Три роки з моменту вчинення проступку сплили (питання одного чи трьох років у цій окремій думці не піднімаю, є позиція Верховного Суду України з цього приводу). Норми про припинення строку притягнення до дисциплінарної відповідальності судді тимчасовою працездатністю або перебуванням судді у відпустці чи здійсненням відповідного дисциплінарного провадження на час вчинення дій, за які заявницю було звільнено, не існувало, тому не може бути застосована на сьогодні.
Оскільки для прийняття кінцевого рішення у зазначеній справі не повинні встановлюватися обставини вчинення/не вчинення дисциплінарного проступку, який став підставою для звільнення судді, а відповідно не потрібно й досліджувати докази та оцінювати їх, оскільки діюче законодавство унеможливлює притягнення до дисциплінарної відповідальності поза межами визначеного строку.
Рішення про направлення справи на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України може ускладнити її вирішення у розумні строки, не буде сприяти й виконанню рішення Європейського суду з прав людини у сенсі вживання заходів індивідуального характеру.

Суддя

Верховного Суду України Г.В. Канигіна