Справа № 265/3193/17
Суддя: Міхєєва І. М.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/3193/17
Провадження №2-а/265/175/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєва І.М.,

за участю секретаря Федорової А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в зал0і суду в місті Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та зобов`язання нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя донецької області із адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі - відповідач №1) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - відповідач № 2), в якому просить: визнати неправомірними дії щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», але не менш за 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що з 05.02.1987 року по 03.01.1989 рік позивач проходив службу у військовій частині (польова пошта НОМЕР_1 ), яка приймала участь в бойових діях в Республіці Афганістан. В період проходження служби в Республіці Афганістан та участі в бойових діях у вересні 1988 року отримав осколкові поранення обох верхніх та нижніх кінцівок, контузію головного мозку. 10.12.2015 року за результатами обстеження у Маріупольському відділенні судово-медичної експертизи Донецького обласного СМЄ, встановлено, що наявні у нього тілесні ушкодження у вигляді: рубців на правому та лівому передпліччях, по задній поверхні правого ліктьового суглоба, на лівій та правій гомілках - Стійкі віддаленні наслідки бойових черепно-мозкової травми (Афганістан 1988), контузія головного мозку у вигляді посттравматичної енцефалопатії з вираженим вестібуло-цефалгичним синдромом, із двосторонньою пірамідно-рефлекторною недостатністю , хронічною ликворно-судинною дисфункцією, ликворно-гіпертизійними кризами із частотою 2-3 рази в 7-10 днів мають багатолітню давність, є наслідком загоєння ран, після осколкових поранень та перенесеної закритої черепно-мозкової травми у вигляді контузії головного мозку, що могло відбутися під час отримання травми в ході бойових дій у 1987-1989 роках в період перебування в Афганістані. 16.12.2015 року Центральна військова-лікарська комісія по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, згідно протоколу за № 4807, зробила висновок, що наявні у нього травма, поранення, контузія, захворювання, пов`язанні з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велися бойові дії. 19.05.2016 року обласна МСЕК № 2 м. Маріуполь первинно визнала ОСОБА_1 інвалідом ІІІ групи.
В зв`язку з чим позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, додавши до заяви відповідні медичні документи. Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.06.2016 року за №610, йому було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована тим, що він не надав необхідних документів встановлення причинного зв`язку між пораненням та інвалідністю. У відповідності до положень п.5 чт.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність йому була встановлена внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою вимоги адміністративного позову підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача №1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Представник відповідача № 2 , Грам О.В., діюча на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення позову надала суду письмові заперечення. В яких вказала, що позивачем були надані не всі документи передбачені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а саме не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтво, зокрема про те, що воно не пов`язано із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. У задоволення позову просила відмовити.
Дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, судом встановлено, що позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого Орджонікідзевським районним військовим комісаріатом м. Жданова Донецької області 13.10.1986 року, проходив військову строкову службу у військовій частині № п.п. НОМЕР_1 у період з 05.02.1987 року по 03.01.1989 року та брав участь у бойових діях на території демократичної республіки Афганістан. (а.с.6-8)
Зазначене також підтверджено довідкою Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 10.12.2015р. (а.с.14)
З висновку судово-медичного дослідження за № 1008 від 10.12.2015 року, Маріупольського відділення СМЄ, складеного за наслідками обстеження ОСОБА_1 , 1968 року народження, випливає, що виявлені при огляді ОСОБА_1 рубці на правому та лівому передпліччях, по задній поверхні правого ліктьового суглоба, на лівій та правій гомілках та при зверненні за медичною допомогою - Стійкі віддаленні наслідки бойових черепно-мозкової травми (Афганістан 1988); контузія головного мозку у вигляді посттравматичної енцефалопатії з вираженим вестібуло-цефалгичним синдромом, із двосторонньою пірамідно-рефлекторною недостатністю, хронічною ликворно-судинною дисфункцією, ликворно-гіпертизійними кризами із частотою 2-3 рази в 7-10 днів мають багатолітню давність, є наслідком загоєння ран, після осколкових поранень та перенесеної закритої черепно-мозкової травми у вигляді контузії головного мозку, що могло відбутися в термін та при обставинах зазначених постраждалим, тобто під час отримання травми в ході бойових дій у 1987-1989 роках в період перебування в Афганістані. (а.с.9-10)
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 4807 від 16.12.2015 року, що мінно-вибухова травма, вогнепальні осколкові поранення обох верхніх та нижніх кінцівок (контузія 1988 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1968 р.н., наслідками стали рубці на правому та лівому передпліччях, по задній поверхні правого ліктьового суглоба, на лівій та правій гомілках розмірами 0,5х0,2 см до 1,9х0,3 см. та підтверджених висновком спеціаліста у галузі судово-медичної обстеження за № 1008 від 10.12.2015 року, Маріупольського відділення СМЄ та які в подальшому призвели до розвитку: «Стійкі віддаленні наслідки бойових черепно-мозкової травми (Афганістан 1988); контузія головного мозку у вигляді посттравматичної енцефалопатії з вираженим вестібуло-цефалгичним синдромом, із двобічною пірамідно-рефлекторною недостатністю, ангіодистонією, вазомотрною цефалгією, ликворно-судинною дисфункцією, ликворно-динамічними кризами 3 рази на тиждень, що підтверджується записами в медичних документах -травма, поранення, контузія, захворювання, так пов`язанні з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велися бойові дії. (а.с.11)
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0599849 від 19.05.2016 року ОСОБА_1 , 1968 р.н. встановлено ІІІ групу інвалідності з 19.05.2016 року з причин поранення(контузії), захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії. (а.с.12)
Відповідно до посвідчення УПСЗН Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради в серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війні - інвалідів війни. (а.с.13)
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності при виконанні обов`язків військової служби в ДРА.
15.06.2016 року листом ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 610 позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку відсутністю документів, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтво, зокрема про те, що воно не пов`язано із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
У зв`язку з отриманням відмови, отриманої з ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 звернувся із заявою до Міністерства Оборони України про надання розпорядження здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги.
Листом від 20.03.2017 року № 3/6/964 Департаменту фінансів Міністерства Оборони України Раєвському В.Л. було надано відповідь про відсутність законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із відсутністю відомостей про причини та обставини поранення.
У зв`язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку передбаченого ст. 99 КАС України.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі змістом статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до п. 1ст. 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно пп.4 п. 2 ст.16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з положенням підпункту «б» пункту 1 статті 16-2 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.
Пункт 9 статті 16-3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Слід зазначити, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013р. (далі - Порядок № 975).
Відповідно до п.6 ч.2 Порядку, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Згідно ст. 16-4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (стаття 16-4 Закону № 2011).
Ці положення кореспондуються з п. 19 Порядку №975.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши докази по справі, суд встановив що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013р.
Міністерством оборони України не надано доказів, які б давали підстави застосувати до позивача ст. 16-4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та П.19 Порядку 975, а від так відмова в призначенні одноразової грошової допомоги є протиправною.
Приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 року № 975, суд дійшов висновку про те, що обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому IIІ групи інвалідності, у зв`язку з пораненням, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.
Однак, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, відповідач Міністерство оборони України не прийняв відповідного рішення про призначення та виплату позивачу спірної допомоги, а тому такі дії відповідача є протиправними і підлягають судовому захисту.
Судом встановлено, що позивачем при подачі заяви та документів про виплату одноразової грошової допомоги був наданий висновок фахівця у галузі судово-медичної експертизи від 10 грудня 2015 року про обставини та причини поранення, інвалідність позивачу була встановлена 19 травня 2016 року. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку № 975 є, зокрема, у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Таким чином, оскільки позивач вперше встановлено III групу інвалідності в період дії Порядку № 975 від 25.13.2013 року, він мав право на отримання місячного грошового забезпечення в розмірі 70 - місячного грошового забезпечення, оскільки до спірних відносин потрібно застосовувати норми закону, чинні на дату виникнення у позивача права на отримання означеної допомоги з огляду на встановлення ІІІ групи інвалідності та у подальшому у 2016 році отримання висновку МСЕК, оскільки за переконанням суду днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Окрім того, відповідно до п. 21.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК (військово-лікарська комісія) цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
П.21.21. Положення №402, відповідно до якого - за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців-учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово- медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально- профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн (63-94-п), посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Саме в такому порядку встановлювався причинний зв`язок отримання поранення позивачу, тому посилання Міністерства оборони України на відсутність серед документів поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, довідки або документу про причини та обставини поранення є безпідставними, необґрунтованими та протиправними.
Крім того, згідно приписів п. 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.10.2014 року за № 1294/26070 - у разі настання інвалідності подаються такі документи … документ про обставини поранення - копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - надається лише у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем був наданий повний перелік документів згідно Порядку 975, а Міністерство оборони України безпідставно відмовило позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.
Згідно з частиною другою статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».
Враховуючи, що відповідачами Міністерством оборони України та Донецьким обласним військовим комісаріатом не надано доказів правомірності своїх дій, рішення, які полягають у відмові в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що останній має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомогу як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, а порушені права позивача підлягають судовому захисту.
За таких обставин, з врахуванням наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 19, 22, 46 Конституції України, статтями 2, 18, 94, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 254, 256 КАС України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», суд,
П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій неправомірними щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та зобов`язання нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності задовольнити.
Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН НОМЕР_4 ) одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 року, але не менш за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя____________________________ _І.М. Міхєєва