Справа № 219/4788/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Конопленко О.С.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року справа №219/4788/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар - Челахова О.О.,

за участю позивача- не з'явився,

представника позивача- Шкрамада С.А., договір від 01.02.2017 року,

представника відповідача- не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року у справі № 219/4788/17 за позовом ОСОБА_4 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року представник позивача ОСОБА_5 який, діє в інтересах позивача ОСОБА_4, звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому з урахуванням уточнених вимог, просив визнати неправомірними дії відповідача щодо припинення з березня 2016 року виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_4. Зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України відновити виплату ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначеної за віком пенсії, з урахуванням заборгованості, що виникла з березня 2016 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», який обслуговується за допомогою платіжної картки НОМЕР_3, яка одночасно є пенсійним посвідченням № НОМЕР_4. Зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України утриматись від подальшого припинення виплати пенсії.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року, позовні вимоги за період з 01 березня 2016 року по 12 листопада 2016 року залишені без розгляду. Суд першої інстанції вмотивував дане рішення порушенням строку звернення позивача до суду відповідно до приписів ст. 99 КАС України.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року, суд частково задовольнив позовні вимоги.

Визнав неправомірними дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення з 13 листопада 2016 року виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсійне посвідчення № НОМЕР_4.

Зобов'язав Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України відновити виплату ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначеної за віком пенсії, з урахуванням заборгованості, що виникла з 13 листопада 2016 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», який обслуговується за допомогою платіжної картки НОМЕР_3, яка одночасно є пенсійним посвідченням № НОМЕР_4.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як не підтвердження фактичного місця проживання. Зазначив, що законодавчий орган може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту.

Не погодившись з постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року, позивач подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що заробітна і пенсія мають однакову правову природу, тобто ж джерелом існування, доходом та власністю. Посилається на ч. 2 ст. 46 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь - яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Вважає, що у разі порушення органом ПФУ законодавства про пенсійне забезпечення, застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст.99 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене ч. 2 статті 46 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь - яким строком. Просив скасувати постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, з клопотанням про розгляд справи за їх присутністю не звертались.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача встановила наступне.

Позивач ОСОБА_4, перебуває на пенсії, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 (а.с. 8).

З копії довідки від 14 листопада 2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, вбачається, що з 15 жовтня 2014 року фактичним місцем проживання ОСОБА_4, є наступна адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що позивач, 14 листопада 2014 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі як особа, переміщена з тимчасово окупованої території, із заявою про запит пенсійної справи з УПФУ Калінінського району міста Донецька. 29 січня 2015 року розпорядженням № 79400 електронна пенсійна справа позивача взята на облік. Пенсія за період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2015 року нарахована позивачу та виплачена, оскільки з електронної пенсійної справи позивача вбачається, що УПФУ Калінінського району міста Донецька сплачена по 30 червня 2014 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Закон № 1058-IV або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Колегія суддів також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Суд апеляційної інстанції спростовує доводи відповідача щодо правомірності припинення виплат пенсії позивачу, застосовуючи при цьому положення підзаконних нормативно-правових актів, оскільки, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються законами про пенсійне забезпечення, а відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Щодо доводів апелянта, стосовно невірного застосування до вказаних правовідносин судом першої інстанції ст. 99 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року, період з 01 березня 2016 року по 12 листопада 2016 року, суд першої інстанції залишив без розгляду, проте зазначене судове рішення позивач не оскаржив, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості вирішити питання задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року у справі № 219/4788/17 - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 серпня 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний у нарадчій кімнаті 14 серпня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова