Справа № 133/580/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 133/580/17

Головуючий у 1-й інстанції: Аліменко Ю.О.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

10 серпня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі Козятинське ОУПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За приписами п.1 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції --без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 30.07.1996 року працював на посаді судді та був звільнений з займаної посади на підставі постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №1600-VІІІ, у зв'язку з поданням ним заяви про відставку.

Відповідно до подання голови Козятинського міськрайонного суду № 01-23/172/16 від 05 жовтня 2016 року про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідки ТУ ДСА в Вінницькій області №4-35/1351 від 04 жовтня 2016 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи ОСОБА_3 на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 24 роки 6 місяці і 23 дні, з яких 20 років 2 місяці 2 дні це робота на посаді судді, 1 рік 11 місяців 25 днів служба в лавах Радянської армії, 2 роки 5 місяців навчання в Українській державній юридичній академії м. Харків.

Бажаючи реалізувати своє право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, позивач 05 жовтня 2016 року відповідно до «Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 звернувся через адміністрацію Козятинського міськрайонного суду Вінницької області до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. В той же день, адміністрація Козятинського міськрайонного суду звернулась до Козятинського ОУПФУ із поданням про встановлення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З 11 жовтня 2016 року Козятинським ОУПФУ ОСОБА_3 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 % від заробітної плати (грошового утримання, суддівської винагороди) працюючого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

Не погоджуючись з таким розрахунком, позивач 18 січня 2017 року звернувся до відповідача з письмовим зверненням з приводу здійснення з 01 грудня 2016 року перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 88 % від заробітної плати (грошового утримання, суддівської винагороди) працюючого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

Листом Козятинського ОУПФУ за № 5/Г- 8 від 25.01.2017 року позивачу відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 88 % від заробітної плати з посиланням на те, що відповідно до ч. 1 ст. 131 Закону України № 1402-VIII від 02.06.2016 року до стажу роботи на посаді судді при призначені щомісячного довічного грошового утримання зараховується тільки робота на посаді судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України, члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Тому розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розраховано згідно чинного законодавства в розмірі 80 % (без зарахування до стажу судді половини навчання в юридичній академії м. Харкова та служби в лавах Радянської армії).

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на перерахунок довічного грошового утримання в розмірі 88 % від суддівської винагороди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України від від 22 вересня 2016 року ОСОБА_3 був звільнений з посади судді, у зв'язку з поданням ним заяви про відставку.

Згідно наказу голови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області № 142-к від 30 вересня 2016 року, позивача виведено із штату суддів Козятинського міськрайонного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу незарахування відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання, періоду військової служби та частини навчання в юридичній академії м.Харкова, що вплинуло на визначення розміру його щомісячного довічного грошового утримання.

На момент подання ОСОБА_3 заяви про звільнення з посади судді у відставку спірні правовідносини регулювалися Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIІІ).

Відповідно до частини 3 статті 141 цього Закону, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Так, за правилами частини 1 статті 109 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 131 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена ВРЮ, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року по справі № 21-6664а15.

Відповідно до статті 242-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При дослідженні судом апеляційної інстанції розрахунку стажу роботи судді Козятинського міськрайонного суду ОСОБА_3., встановлено, що останній в період з 25.11.1986 року по 20.11.1988 року проходив строкову військову службу в Збройних силах СРСР, а в період з 01.09.1989 року по 01.02.1992 року навчався в державній юридичній академії м.Харкова.

Таким чином, відповідач повинен був зарахувати позивачу період служби в армії та половину періоду навчання до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на те, що з врахуванням вищезазначених періодів, стаж роботи ОСОБА_3 який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання складає понад 24 роки, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно зобов'язав відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання позивача та призначити його в розмірі 88% заробітної плати судді.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, дав правову оцінку доказам і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно ст.200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду--без змін, оскільки, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.