Справа № 823/1034/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 року справа № 823/1034/17
м. Черкаси

17 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

при секретарі судового засідання Цаплі І.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Департамент соціального захисту населення Черкаської ОДА про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:
03.07.2017 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Черкаської обласної державної адміністрації (далі відповідач), в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом № 1 від 19.01.2017 про припинення розгляду справи за заявою позивача з посиланням на відсутність додаткових документів, які б підтверджували участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження;

-зобов`язати Черкаську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 18.05.1987 по 18.06.1987 у складі бригади спеціалістів Черкаської ОСЕС приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, а саме виконував поточний держсаннагляд за організацією харчування населення Поліського району і учасників ліквідації наслідків аварії в населених пунктах: смт. Поліське, смт. Вильча, с. Діброва, с. Мартиновичі та 30-ти кілометровій зоні с. Ковшилівка. Натомість відповідачем у 1998 році прийнято рішення про визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС категорії 1, а при повторному перегляді рішення 19.01.2017 припинено розгляд справи за відсутністю додаткових документів. Таке рішення позивач вважає протиправним, а тому просить суд його скасувати. В судовому засіданні, позивач, а також його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задовольнити повністю з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмового пояснення своєї позиції по справі не надав.

Представник третьої особи, в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що згідно документів, які є в наявності, роботи ОСОБА_2 виконувалися за межами зони відчуження, що в свою чергу не дає підстав для встановлення відповідного статусу. Таким чином умови, передбачені ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не розповсюджуються на позивача та не надають право отримати посвідчення для встановлення пільг і компенсацій 1 категорії.

Після з`ясування всіх обставин справи, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України перейшов до розгляду справи у письмове провадження.
Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Так, 05.03.1996 ОСОБА_1 видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Серії « НОМЕР_1 категорії 1, яке рішенням Черкаської ОДА вилучене у зв`язку з поданням Кам`янської РДА від 22.09.1998 вмотивованим надмірним використанням позивачем пільг передбачених Законом № 796-XII (рішення комісії при МНС від 24.12.1998, протокол № 301).

Після неодноразових звернень позивача про поновлення та визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, комісіями відмовлялося у наданні ОСОБА_1 даного статусу з посиланням на рішення комісії при МНС від 24.12.1998 та відсутністю додаткових доказів участі у роботах по ліквідації наслідків аварії.

Проте, як встановлено з матеріалів справи, згідно відрядження виданого Кам`янською районною СЕС 18 травня 1987 року, на підставі наказу № 83 від 08.05.1987 Черкаської обласної СЕС, ОСОБА_1 , було відряджено на 30 днів з 18.05.1987 по 18.06.1987 року в Поліський район Київської області. (а.с. 18).

Наказом № 83 Черкаської обласної СЕС, в бригаду спеціалістів входили також: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які згідно довідки Черкаської СЕС від 01.12.1998 № 02-3182 є ліквідаторами на Чорнобильській АЕС.

Зокрема, перебування в зоні відчуження ОСОБА_1 в період з 18.05.1987 по 16.06.1987, підтверджується поясненнями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 .

Згідно довідки № 839 від 18.09.1991, виданої головним лікарем Поліської рай СЕС Тесленком П.Н., за вказаний період часу, ОСОБА_1 знаходився у складі бригади спеціалістів Черкаської обласної СЕС у відрядженні, згідно наказу МОЗ України № 321 від 07.05.1987 та виконував поточний держсаннагляд за організацією харчування населення Поліського району і учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Роботу виконував у населених пунктах «жорсткого» контролю смт. Поліське, смт. Вильча, с. Діброва та с. Мартиновичі, в тому числі і в 30-ти км. зоні /зоні відселений / с. Ковшилівка, що також вбачається з відповіді Поліської РДА Київської області від 28.07.1998 № 181 (а.с. 95).

Також, у відповідності до довідки № 432 від 22.11.1991 МОЗ України, ОСОБА_1 з 18.05.1987 по 18.06.1987 працював у зоні відчудження с. Ковшилівка Поліського району.

Зокрема, прибуття в Поліський район 18.05.1987 узгоджується з відміткою на відрядженні.

Також, як вбачається з витягу з книги особових рахунків Кам`янської районної СЕС за 1987 рік, в травні-червні 1987 року позивачу була виплачена підвищена сума заробітної плати за час перебування у відрядженні в зоні ліквідації аварії на ЧАЕС, відповідно розміром 145 крб. та 462.02 крб. (а.с. 19-21)

Дані обставини, вбачаються із довідки № 57 від 22.01.2009, виданої Камянської районною СЕС та з архівних довідок Кам`янської міської ради № 72 від 17.08.2016, а також з аналогічної за № 96 від 06.12.2016 (а.с. 22-24).

Окрім того, висновком обласної спец. ВКК № 758 від 08.02.1993 та витягом із акту огляду МСЕК серії МСЕ № 177116 від 27.02.1996 встановлено позивачу третю групу інвалідності на підставі захворювання, яке пов`язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На підставі вказаних документів, Черкаською обласною державною адміністрацією 05.03.1996 було видано посвідчення за № НОМЕР_2 , як особі, потерпілій від наслідків аварії на ЧАЕС, а також 01.08.1997 вкладку до вказаного посвідчення за № НОМЕР_3 «Учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС».

10.11.2016 комісією Черкаської ОДА у зв`язку з недостатністю інформації про тривалість роботи (кількість виїздів) у зоні відчуження в період з 18.05.1987 по 16.06.1987 додатково вирішено надіслати запити до архіву Поліської РДА Київської області та Кам`янської районної ради Черкаської області про нарахування заробітної плати.

19.01.2017 черговим рішенням комісії Черкаської ОДА з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішено припинити розгляд справи за відсутністю додаткових документів, які б підтверджували участь ОСОБА_1 у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження.

Зокрема, судом встановлено, що прийняте 19.01.2017 рішення базувалося на відповіді архівного відділу Кам`янської РДА Черкаської області від 29.11.2016 № 04-02/85 та Поліської РДА Київської області від 23.11.2016 № 01-30/182 про відсутність інформації щодо виплати позивачу заробітної плати у 1987 році та інформація про виконання робіт у населених пунктах зони відчуження.

Проте, суд критично відноситься до наданих відповідей, оскільки вищевказані обставини вже встановлені з архівних довідок Кам`янської міської ради та відповіді Поліської РДА Київської області від 28.07.1998 № 181.

В судовому засіданні не доведено правомірність не взяття до уваги змісту довідки Кам`янської міської ради та відповіді Поліської РДА Київської області від 28.07.1998 № 181 і в загалом наявних матеріалів Чорнобильської справи, які знаходяться в архіві Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА, оригінал якої був оглянутий судом у судовому засіданні.

Таким чином, з огляду на наявні матеріали адміністративної справи, суд вважає, мотивацію відповідача про відсутність документів, які б підтверджували участь ОСОБА_1 у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження неправомірною та такою яка не підтвержується матеріалами справи.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиіз змінами і доповненнями в редакції чинній на час прийняття спірного рішення (далі Закон № 796-XII).

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"», затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, згідно з додатком N 1. Згідно даного додатку в Поліському районі до зони: відчуження віднесено: с. Бобер, с. Володимирівка, с. Бовище, с. Кливини, с. Варовичі, с. Ковшилівка, с. Весняне, с. Лісництво Яковецьке, с. Вільшанка, с. Луб`янка, с. Стара Рудня.; зони безумовного (обов`язкового) відселення згідно постанови Ради Міністрів УРСР віднесено: с. Буда-Варовичі, с. Новий Мир, смт. Вільча, смт Поліське, с. Грезля, с. Пухове, с. Денисовичі, с. Рудня-Грезлянська, с. Діброва, с-ще Становище, с. Жовтневе, с. Стеблі, с. Королівка, с. Тараси, с. Котовське, с. Фабриківка, с. Мартиновичі, с. Шевченкове, с. Нова Марківка, с. Ясен.

Відповідно до ст. 9 Закону № 796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали: у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів; у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів; у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів; на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році.

Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.(ст. 15 Закону № 796-XII).

Відповідно до ст. 65 Закону № 796-XII, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 51). Цей Порядок регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, згідно з вказаним Порядком № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Так, згідно з п. 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195 оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третьої, другий і першої зонах небезпеки, проводиться відповідно в чотири-, трьох- і дворазовому розмірах, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), установленої по основному місці роботи.

Стосовно оплати праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту), суд зазначає наступне.

На момент аварії на ЧАЕС умови оплати праці та матеріальне забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції були врегульовані постановою Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних Спілок від 07.05.86 N 524-156 та постанови Ради Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР № 524-156 від 07.05.1986, відповідно до яких за працівниками безпосередньо залучених на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за весь період виконання даних робіт виплачувалося за місцем основної роботи до 100 % тарифної ставки ( посадового окладу ).

Відповідно до п. 1 вищезазначеної постанови керівникам підприємств і організацій було надано право проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах щодо усунення наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним до 100 відсотків тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадових окладів. Конкретні розміри підвищення зазначених ставок (розцінок) і окладів встановлюються з урахуванням складності і терміновості виконуваних робіт.

Згідно з витягу книги особових рахунків Кам`янської районної СЕС за 1987 рік, в травні-червні 1987 року позивачу виплачена підвищена сума заробітної плати за час перебування у відрядженні в зоні ліквідації аварії на ЧАЕС, відповідно розміром 145 крб. та 462.02 крб. трьохкратний розмір оплати.

Відповідно до п. 10 Порядку № 51 посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Тобто, посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видаються на підставі одного із перелічених в ньому документів.

При цьому, позивач має довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження та посвідчення про відрядження в зону відчуження.

Так, за змістом абз. 2 пункту 10 Порядку № 51 іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

З огляду на викладені вище обставини та наявні матеріали справи, суд вважає необґрунтованим спірне Рішення Комісії з посиланням на не підтвердження факту перебування ОСОБА_1 1987 році в зоні ЧАЕС, оскільки позивачем надано достатньо документів, які підтверджують факт виконання робіт в зоні відчуження терміном 28 днів без вихідних та святкових у період з 18.05.1987 по 16.06.1987 та яких достатньо для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії у відповідності до ст. 14 Закону.

З огляду на викладені вище обставини, ОСОБА_1 має право користуватися всіма пільгами та компенсаціями, які передбачені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1. Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення позивача права на отримання посвідчення.

Проте, суд зауважує, що рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і оформлене протоколом № 1 від 19.01.2017 підлягає до скасування лише в частині припинення розгляду справи за заявою ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Черкаську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС, суд зазначає таке.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо прийняття рішення про надання особі статусу учасника потерпілого або ліквідатора Чорнобильської катастрофи є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також Постановою ВАСУ від 21 жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в даному контексті, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що під час розгляду справи суд встановив протиправність прийнятого рішення та встановлення позивачу статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) та надання посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 1), керуючись вимогами ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд з метою повного захисту права, свобод та інтересу позивача, дійшов до висновку, вийти за межі позовних вимог з огляду на таке.

Згідно правової позиції, яка викладена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 24 січня 2006 року за результатами перегляду за винятковими обставинами постанови Вищого господарського суду України від 17 серпня 2005 року у справі № 9/175-04 за позовом АКБ Мрія до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про визнання неправомірною позапланової комплексної перевірки, звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто, захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк, приватної фірми Орнатус про зобов`язання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Тому, суд дійшов до висновку, що для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, необхідно зобов`язати Черкаську обласну державну адміністрацію здійснити розгляд питання щодо встановлення ОСОБА_1 статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи і видати посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 1).

Крім того, в судовому засіданні, представником позивача заявлено клопотання про повернення суми компенсації витрат за надану правову допомогу сплачену ОСОБА_1 в розмірі 3520 грн.

Судом встановлено, що згідно договору про надання правової допомоги від 01.03.2017, ОСОБА_1 з адвокатом Петренком В.М. уклали угоду щодо надання правової допомоги.

Сплата по даному договору підтверджується квитанцією № 121/17 від 07.03.17 на суму 3000 грн. (1500 грн. за підготовку позову та 1500 грн. за участь у судових засіданнях).

Окрім того, у відповідності до розрахунку понесених стороною позивача судових витрат адвокатом на підготовку позовної заяви затрачено 3 год. часу, та 2, 5 год. на участь у судових засіданнях ((1600 грн. *40 %)*5,5 год.), що в грошовому еквіваленті складає 3520 грн.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Так, у відповідності до ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII, встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2017 року 1600 грн., а розмір мінімальної заробітної плати в погодинному розрахунку становить - 19,34 грн. (за одну годину).

Тобто, оскільки в розрахунку адвокатом не зазначено суму його погодинної оплати за виконання роботи, а лише граничні суми відшкодування передбачені Законом № 4191-VI, суд виходив з мінімуму встановленого ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» - 19,34 грн. за годину роботи.

Окрім того, суд зазначає, що факт підготовки (складання) позовної заяви не впливає на розмір компенсації, оскільки остання передбачена лише при наданні правової допомоги у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Що ж стосується участі у судових засіданнях, суд зазначає, що адвокат у відповідності до журналів судового засідання, перебував в загальному 2 год. 26 хв., тобто сума відшкодування підлягає в розмірі (2 год. 26 хв. * 19,34 грн./за год. роботи) 47,06 грн.

Однак, у зв`язку з частковим задоволенням адміністративного позову, у відповідності до ст. 94 КАС, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської обласної державної адміністрації необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 640 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 23, 53 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При розгляді даної справи відповідачем не доведено правомірність прийняття спірного рішення, не було враховано зміст всіх документів, які знаходяться в матеріалах особової справи ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом № 1 від 19.01.2017 в частині про припинення розгляду справи за заявою ОСОБА_1 .

Зобов`язати Черкаську обласну державну адміністрацію (ідентифікаційний код 00022668) здійснити розгляд питання щодо встановлення ОСОБА_1 статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи і видати посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської обласної державної адміністрації (ідентифікаційний код 00022668) на користь ОСОБА_1 (1950 року народження, адреса: АДРЕСА_1 ) - 640 (шістсот сорок) грн. судового збору сплаченого у відповідності до квитанції від 30.06.2017 № 0.0.796667935.1 на суму 1280 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської обласної державної адміністрації (ідентифікаційний код 00022668) на користь ОСОБА_1 (1950 року народження, адреса: АДРЕСА_1 ) - 23 (двадцять три) грн. 53 коп. витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко