Справа № 206/1969/17
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 206/1969/17
Провадження № 2-а/206/74/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

"07" серпня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя: Сухоруков А.О.,

при секретарі: Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що розпорядженням голови Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 30 березня 2001 року №12-рк з 2 квітня 2001 року була переведена на посаду начальника управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, де і продовжує працювати по теперішній час. 24 червня 2016 року досягла пенсійного віку, у зв'язку з чим 28 липня 2016 року звернулася до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з заявою та всіма необхідними документами для призначення їй пенсії за віком на загальних підставах. В грудні 2016 року їй стало відомо про призначення пенсії з 25 червня 2016 року, але її виплати з дня призначення і по 31 грудня 2016 року не здійснювалось.

17 січня 2017 року вона звернулася до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з проханням повідомити про причини невиплати пенсії за віком, з наданої відповіді їй стало відомо, що тимчасово у період часу з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування, працівникам прокуратури, суддям, народним депутатам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, сімей загиблих військовослужбовців), у період їх роботи на посадах, які дають право на пенсію за спецзаконами, ніякі пенсії не виплачуються". З рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо невиплати їй пенсії за віком з 25 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року не погоджується, вважає такі дії неправомірними, протиправними та такими, що порушують її конституційні права.

На підставі вище викладеного просить суд визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, які виразилися у невиплаті їй у період з 25 червня 22016 року по 31 грудня 2016 року призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії за віком. Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі виплати призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" їй пенсію за віком за період з 25 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року. Стягнути з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на її користь суму сплаченого нею судового збору у розмірі 640, 00 грн. (а.с. 2-6)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача Порохня Д.А. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Також від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких він зазначає, що позивачка перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Виплату пенсії позивачці призупинено відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України. На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України "Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VІІІ, яким, зокрема, встановлюються особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" змінено наступним чином: "Тимчасово, у період роботи з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року (крім інвалідів 1 та 2 груп, інвалідів війни 3 групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законом України " Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідного цього Закону не виплачується". Після звільнення з робити виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Законом України від 24.12.2015 року №911 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" було внесено зміни, а саме: абзаци 2 і 3 викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів 1 та 2 груп, інвалідів 3 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів" призначені пенсії щомісячне довічне грошове утримання на виплачується". Ураховуючи вищевикладені норми законів та той факт, що позивачка працювала на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Самарського району виплату пенсії позивачці зупинено.

З наданих представником відповідача додаткових письмових заперечень вбачається, що пенсія позивачці не виплачувалася відповідно до зазначених змін внесених Закон №911 від 24.122015 року про внесення змін до деяких законодавчих актів України: у ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (Відомості Верховної Ради України, 2001 р. №33, ст. 175, 2004 р., №10 ст. 204; 2005р. №2, ст. 32; 2015р., №22, ст. 145) цифри і слова "1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року" замінити цифрами і словами " 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 18-21, 33-34).

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що 01 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду України м. Дніпропетровська Управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення їй пенсії державного службовця. (а.с. 42)

29 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду України м. Дніпропетровська Управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. (а.с. 43).

З наданої відповіді від 23.08.2016 року Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області начальнику Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську зазначено, що заявниця має право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" за умови досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Одночасно повідомляє, що на теперішній час опрацьовується порядок визначення заробітної плати для обчислення пенсії державним службовцям. (а.с. 57).

14 листопада 2016 року ОСОБА_1 було подано заяву до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську, в якій вона просить не розглядати заяву про призначення їй пенсії відповідно Закону України "Про державну службу" подану 01 липня 2016 року. (а.с. 56)

З наданого протоколу №9 від 16.11.2016 року, протоколу №2080 від 01.12.2016 року, розпорядження №1605552 від 09.12.2016 року, розпорядження №160552 від 12.01.2017 року вбачається що позивачці ОСОБА_1 у спірний період нараховувалася пенсія за віком, але виплати не здійснювалися (а.с. 46-49)

На підставі заяви ОСОБА_1 від 19.01.2017 року їй було відновлено виплату пенсії за віком. (а.с.54)

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 3 ст. Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший із зазначенням причини відмови та порядку його оскарження.

З долученої до матеріалів справи копії пенсійної справи представником відповідача, судом не вбачається направлення рішення Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі позивачці ОСОБА_1

З урахуванням наведеного, рішення Лівобережного Управління Пенсійного фонду України щодо відмови у виплаті позивачці пенсію за віком є таким, що не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, і порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Посилання представника відповідача на ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування " не приймаються судом, виходячи з норм ч. 1 ст. 69 КАС України, згідно яких доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Законодавством, на яке посилається відповідач у своїх запереченнях, було зазначено лише про невиплату будь-яких пенсій і лише у певний період, який закінчився 31 грудня 2016 року. На подальший час виплата нарахованих пенсій жодним чином заборонена не була.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем настання пенсійного віку. Оскільки, відповідачем порушені права позивача на отримання пенсії, то датою призначення позивачу пенсії слід вважати 29.07.2017 року, що є датою подання ОСОБА_1 відповідної заяви до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі. Крім того, пенсія за віком у спірний період нараховувалася щомісяця, але не виплачувалася.

Статями 8, 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Суд при вирішенні справи керується принципом законності. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку що відповідачем було безпідставно відмовлено в призначенні пенсії за віком, а тому позовні вимоги щодо визнання дій протиправними є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні та документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-11, 17-19, 71, 99, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком у період з 29 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, нараховану з 29 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних коштів Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.О. Сухоруков