Справа № 336/2919/17
Суддя: Зарютін П. В.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

336/2919/17

2-а/336/303/17

14 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав до суду вищевказаний позов, вказавши, що він перебуває на обліку в Шевченківському обєднаному управлінні пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує пенсію.

Розмір його пенсії станом на квітень 2017 року складає 949 грн., тобто пенсія позивача є нижчою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

28.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у відповідності до показника встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Листом від 05.05.2017 року відповідач повідомив, що пенсія позивача розрахована вірно, відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач вказує суду, що його пенсія призначена та виплачується в порядку та у розмірі, що передбачений ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 265, але розмір пенсійних виплат, які проводяться, є меншим, ніж встановлений Законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Таким чином, посилання відповідача у відповіді від 05.05.2017 року є таким, що не ґрунтується на законі, тобто не відповідає вимогам ч. 3 ст. 46 Конституції України, ст.ст. 7, 42 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та є неправомірним, оскільки порушує його законне право на перерахунок пенсії у звязку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Посилаючись на незаконність вказаної відмови позивач просить суд зобовязати відповідача провести перерахунок його пенсії, шляхом її підвищення до розміру прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, та провести відповідні виплати, починаючи з 28.10.2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Представник відповідача у судове засідання не явився, надав на адресу суду заперечення на адміністративний позов, якими підтвердив обґрунтованість вищевказаної відмови позивачу.

В силу ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом на підставі досліджених письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27.10.2015 року перебуває на обліку в управлінні-відповідача, загальний стаж його роботи складає 18 років 4 місяці 7 днів.

Позивач отримує пенсію у розмірі 949 грн.

28.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, згідно з якою просив здійснити перерахунок та підвищити розмір пенсії до рівня діючого прожиткового мінімуму встановленого законодавством України.

Відповідачем відмовлено у здійснені перерахунку пенсії, про що надано лист № 50/М-1 від 05.05.2017 року.

Так, ст. 46 Конституції України гарантує громадянам України право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі, зокрема, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Отже, однією із умов соціального захисту громадян є повна, часткова або тимчасова втрати працездатності.

Частина 3 цієї статті Конституції України передбачає, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вказана гарантія громадян на соціальний захист розкрита у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено принципи, засади та механізм призначення та виплати пенсій.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Право на отримання пенсій передбачено, в тому числі, громадянам України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (стаття 8 Закону).

Положеннями ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили дієздатність, визначеного законом.

Аналіз вказаних норм Закону свідчить, що набуттю права на отримання пенсії передує виконання особою умов, а саме досягнення віку та наявності мінімального страхового стажу.

В той же час, мінімальний розмір пенсії за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлюється особам, які мають відповідний страховий стаж.

Матеріали справи свідчать, що позивач досяг пенсійного віку, проте не має страхового стажу, встановленого частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, він хоча і відноситься до непрацездатних осіб, проте не виконав умови ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо наявності необхідного страхового стажу.

За таких обставин доводи позивача щодо невідповідності його пенсії ст. 46 Конституції безпідставні.

Доводи позивача та відповідні мотиви щодо застосування практики Європейського суду з прав людини, а саме рішень від 18.07.2006 року по справі Проніна проти України" № 63566/00 від 18.07.2006 та по справі «Петриченко проти України» № 2586/07 від 12.07.2016 року не приймаються судом до уваги, оскільки вказаними рішеннями ЄСПЛ встановив порушення ст. 6 Конвенції, що стосується мотивування судового рішення, під час якого суд повинен надати відповідь на головні аргументи сторін.

Одночасно суд зазначає, що з огляду на субсидіарну роль Європейського суду з прав людини, останній не встановлював права осіб, що знаходяться під юрисдикцією України, на пенсію в розмірі не нижче прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Пенсійного фонду України № 224/30 від 30.04.2002 р., Положенням про управління Пенсійний фонд України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. №8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 р. №5-5), ст.ст. 2, 5, 6, 9-12, 41, 99, 100, 158, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.В. Зарютін