Справа № 826/11915/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2017 року № 826/11915/16

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича

треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м.Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) із позовом до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича (надалі - Державний реєстратор - приватний нотаріус Щелков Д.М., відповідач), треті особи ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, третя особа - 1), ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4, третя особа - 2), про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку» та Порядку №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідач заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Третьою особою - 1 на адресу суду подано письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити в позові з підстав викладених в запереченнях.

Третя особа - 2 в судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча про дату та час проведення судового засідання повідомлений у відповідності до ст.35,37 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Як зазначає позивач, 28.02.2007р. між ним, ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №014/8051/74/52814, згідно умов якого ОСОБА_1 надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 702610,00 доларів США із терміном погашення 28.02.2027р. та сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 13,28% річних.

Для забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено Договір іпотеки від 28.02.2007р. за реєстраційним номером Д, за умовами якого в якості забезпечення ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» отримав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 195,10кв.м.

Як зазначив позивач, зазначена квартира на праві спільної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частинах, згідно договору купівлі-продажу від 28.02.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Прокопенко Л.В. за реєстраційним номером Д-296.

03.03.2016р. Державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м.Києві Пашним А.В. складено акт опису й арешту майна боржника ОСОБА_1 (ВП №48116759).

Відповідно до акту опису й арешту майна державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, квартиру АДРЕСА_1. Описане майно передано державним виконавцем на зберігання ОСОБА_1

В подальшому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), а саме 12.07.2016р. на підставі договору про відступлення прав вимог за кредитним договором та договором іпотеки здійснив відступлення всіх прав первісного іпотекодержателя новому іпотекодержателю ПАТ «Артем-Банк».

В подальшому, 12.07.2016р., ПАТ «Артем-Банк» здійснив відступлення всіх прав первісного кредитора та іпотекодержателя новому іпотекодержателю, а саме ОСОБА_3

Представник позивача, зазначає, що листів чи повідомлень про відступлення прав вимоги за кредитним договором або договором іпотеки на його адресу або на адресу іншого співвласника не надходило.

02.08.2016р. ОСОБА_8 подав до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 на ОСОБА_3

В подальшому, відповідачам 19.07.2016р. прийнято рішення, яким проведено державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна.

Позивача зазначає, що відповідач протиправно здійсним оскаржувану реєстраційну дію, в період перебування нерухового майна під арештом, а також без належного повідомлення останнього, чим порушив норми ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.46 Порядку №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як встановлено в судовому засіданні, місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_3

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» Донецьк є населеним пунктом, який знаходився та знаходиться в зоні здійснення антитерористичної операції. Наслідком цього є те, що з 27.11.2014р. УДППЗ «Укрпошта» зупинило приймання і доставку поштових відправлень на територіях проведення антитерористичної операції, зокрема в м.Донецьк.

Крім того, позивачеві у відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку» в рамках виконавчого провадження, на адресу предмета іпотеки надсилались листи. Зокрема, вимога від 08.06.2016р. за №114-40/22/1088 (штрих код ідентифікатор цінного листа з описом вкладення 270), а саме: АДРЕСА_1 (повернуто адресу в зв'язку із закінченням терміну зберігання). Аналогічна вимога надсилалась і на адресу АДРЕСА_4 (штрих код ідентифікатор цінного листа з описом вкладення 262).

Вимога від 23.02.2016р. №114-0000/15/66260 (згідно списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих від 27.02.2016р.) направлялась на адресу : АДРЕСА_5. (повернуто адресату відправнику в зв'язку із закінченням терміну зберігання).

На адресу позивача, також було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, однак лист повернуто із позначенням «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Отже, твердження позивача про не обізнаність та не отримання ніяких документів, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Відповідно до пп.6.4.2 п.6.4 Договору іпотеки, при виникненні Іпотечного випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму боргових зобов'язань та граничний строк погашення боргових зобов'язань. У випадку непогашення позичальником (Іпотекодацями) боргових зобов'язань у строк, передбачений у Іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодаців до Іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов'язань, вказаному у Іпотечному повідомленні.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003р. №898-ІV у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позивача зазначає, що відповідачем порушено п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. за №868 передбачено. що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Однак, суд не бере до уваги зазначений Порядок №868, оскільки останній втратив чинність, 25.12.2015р. згідно постанови Кабінету Міністрів України №1127.

Щодо посилань позивача на те, що оскаржуване рішення від 19.07.2016р. прийнято в період перебування майна в арешті, згідно акту опису й арешту майна боржника від 03.03.2016р., суд зазначає наступне.

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві від19.07.2016р. ВП №48116759 знято арешт з ? квартири АДРЕСА_5 який накладено відповідно до постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 30.10.2010р. ВП №40490607, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.100).

Тобто твердження позивача, що в період винесення рішення приватним нотаріусом КМНО Щелкова Д.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 зазначена квартира перебувала під арешту, є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.69, 70, 71, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.В. Смолій