Справа № 817/631/17
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2017 р.Р і в н еСправа №817/631/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Р" від 06.02.2017 №, та .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача, покладені в основу акта перевірки та які стали підставою для прийняття оспорюваних рішень, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та пояснили суду, що оспорювані рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, а висновки податкового органу не відповідають дійсності та фактичному характеру правовідносин, оскільки при ввезені на митну територію України легкового автомобіля марки «Bentley» моделі «Continental GT V8», ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_4, (далі - транспортний засіб «Bentley»), загальна вартість якого становить 130000 євро та включена до митної декларації від 20.10.2015 №204050002/2015/017742, що подана до митного органу з необхідним пакетом документів. Твердження відповідача про заниження бази оподаткування на суму 7339,19 євро є необґрунтованим, оскільки документ, на який здійснюється посилання та є основою таких тверджень відповідача, сторновано (скасовано) рахунком-фактурою від 04.08.2016 №6, сума передпродажних робіт за яким включена до загальної суми автомобіля. Відтак, оспорювані рішення, згідно з якими податковим органом здійснено донарахування податкових та митних платежів, є такими, що прийняті з порушенням норм законодавства, а тому підлягають скасуванню. Крім того, вважають, що рапорт начальника відділу митних перевірок на підприємствах (група А) Митниці Відня за вих. №100000/100418/2016 не може бути належним документом, а відтак і підставою для проведення перевірки податковим органом, оскільки переклад зазначеного документа з іноземної мови на українську мову не засвідчений належним чином, тобто є неофіційним. Просили позов задовольнити повністю.

Відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області, позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, а зокрема пояснила, що актом перевірки від 25.01.2017 №17/17-00-13-02/НОМЕР_3 встановлено порушення позивачем податкового та митного законодавства, що призвело до несвоєчасної та в не повному обсязі сплати митних та податкових платежів при переміщенні через митний кордон України товару (автомобіля) з поданням митної декларації. Разом з тим, під час проведення перевірки було взято до уваги також документи, надані уповноваженим органом іноземної держави, згідно з якими було встановлено невідповідність відомостей щодо митної вартості транспортного засобу, зокрема, щодо заниження числових значень складової його митної вартості на суму 7339,19 євро. У зв'язку з чим, органом доходів і зборів донараховано: податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами; мита на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться громадянами; додаткового імпортного збору на товари, що ввозяться на територію України фізичними особами. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам законодавства, а тому підстави для їх скасування відсутні. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у період з 29.12.2016 по 31.01.2017 посадовими особами ГУ ДФС у Рівненській області, було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання фізичною особою - громадянкою України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3), вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 20.10.2015 №204050002/2015/017742, за наслідками якої складено акт від 25.01.2017 №17/17-00-13-02/НОМЕР_3.

Згідно з висновками вказаного акта перевірки органом доходів і зборів встановлено порушення законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України транспортного засобу за митною декларацією від 20.10.2015 №204050002/2015/017742, зокрема, вимог:

1) ст.49, ч.1 ст.51, ст.52, ч.2 ст.53, ч.4 та ч.5, п.2 ч.10 ст.58, ст.257, ч.1 та ч.2 ст.270, ч.1 ст.272, ч.2 ст.277, ст.278, ст.289 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання зі спати мита на суму 17980,39грн.;

2) п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість на суму 41354,91грн.;

3) ст.1 та ст.3 Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті XII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року» від 28.12.2014 №73-VIII, в результаті чого занижено податкове зобов'язання зі сплати податкового імпортного збору на суму 8990,20грн.

На підставі акта перевірки від 25.01.2017 №17/17-00-13-02/НОМЕР_3 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 06.02.2017 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами в сумі 51693,64грн. (41354,91грн. - за основним платежем, 10338,73грн. - за штрафними санкціями), від 06.02.2302 про збільшення грошового зобов'язання з мита на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться громадянами в сумі 22475,49грн. (17980,39грн. - за основним платежем, 4495,10грн. - за штрафними санкціями), від 06.02.2302 про збільшення грошового зобов'язання з додаткового імпортного збору на товари, що ввозяться на територію України фізичними особами в сумі 11237,75грн. (8990,20грн. - за основним платежем, 2247,55грн. - за штрафними санкціями).

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, проте рішенням Державної фіскальної служби України від 06.04.2017 №4790/6/99-99-11-03-03-25 скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи такі рішення податкового органу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до законодавства України в сфері здійснення державної митної справи, фактурна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України є складовою частиною митної вартості товарів.

Положеннями статті 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Згідно з п.1 ч.1 ст.51 Митного кодексу України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Як встановлено із матеріалів справи, 20.10.2015 позивачем подано до Рівненської митниці ДФС митну декларацію за №204050002/2015/017742, згідно з якою, громадянином України ОСОБА_1 на митну територію України було ввезено транспортний засіб «Bentley».

Для митного оформлення транспортного засобу «Bentley» позивачем було подано митному органу наступні документи: наступні документи:

1. міжнародна автомобільна накладна від 24.09.2015 серії В №245441;

2. свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27.02.2014 за НОМЕР_5;

3. рахунок-фактура 10.08.2015 за № та рахунок-фактура від 04.08.2015 б/н;

4. договір купівлі-продажу автомобіля від 12.02.2015 за №944;

5. договір про здійснення декларування вантажів фізичних осіб від 30.09.2015 за №20;

6. сертифікат відповідності виданий 07.10.2015 за №UA1.193.0080302-15;

7. акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 09.10.2015.

За наслідками митного оформлення транспортного засобу «Bentley» позивач сплатив: ввізне мито - 324368,80грн.; додатковий імпортний збір на товари, що ввозяться на територію України фізичними особами - 162184,40грн.; акцизний податок - 325659,83грн.; податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів - 811180,20грн.

При цьому, жодних зауважень з боку митного органу на момент огляду автомобіля та його декларування щодо законності, переліку чи порядку заповнення позивачем вищеперелічених документів не виникало, встановлено фактичну наявність заявленого автомобіля.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи (ч.3 ст.345 Митного кодексу України).

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 Митного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.351 Митного кодексу України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (п.2 ч.2 ст.351 Митного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.354 Митного кодексу України, результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Як вбачається з акта перевірки, під час проведення такої перевірки відповідачем було взято до уваги також документи, які надані митним органом Австрійської Республіки, зокрема, рапорт начальника відділу митних перевірок на підприємствах (група А) Митниці Відня за вих. №100000/100418/2016, який було отримано саме на запит Державної фіскальної служби України про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки законності ввезення на митну територію України транспортного засобу «Bentley» громадянином ОСОБА_1 (а.с.45). Згідно з яким було встановлено невідповідність відомостей щодо митної вартості такого транспортного засобу, зокрема, щодо заниження числових значень складової його митної вартості на суму 7339,19 євро.

У зв'язку із такими обставинами, відповідачем було здійснено донарахування за платежами: ввізне мито - 324368,80грн.; додатковий імпортний збір на товари, що ввозяться на територію України фізичними особами - 162184,40грн.; акцизний податок - 325659,83грн.; податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів - 811180,20грн.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з п.11 ч.3 ст.335 Митного кодексу України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості, зокрема, у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до положень статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч.2).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3).

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний (ч.4):

1. здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2. надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3. надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4. випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів.

Пунктом 2 частини 11 статті 58 Митного кодексу України визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2015 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2015 за №944 придбав у фірми Exclusive Cars Vertriebs GmbH (Австрійська Республіка) автомобіль марки «Bentley» моделі «Continental GT V8», ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_4 (двигун НОМЕР_6), вартість якого складає 130000 євро.

13.02.2015 позивачем було оплачено першу частину першого обумовленого платежу (завдатку) в сумі 3000 євро, а 23.03.2015 - другу частину в сумі 72000 євро, що в сумі складає 75000 євро.

Разом з тим, 23.03.2015 відповідно до сервісних умов фірма-продавець Exclusive Cars Vertriebs GmbH (Австрійська Республіка) розпочала передпродажні роботи транспортний засіб «Bentley», вартість яких згідно з рахунком-фактурою від 23.03.2015 за №/1 становила 6799,80 євро.

З рахунку-фактури від 23.03.2015 за №/1 вбачається, що позивачем такий рахунок не був прийнятий, у зв'язку з чим за згодою представника фірми-продавця Exclusive Cars Vertriebs GmbH (Австрійська Республіка) на ньому було здійснено напис «STORNO».

Аналіз терміну «сторнування»/«сторно» означає спосіб виправлення помилок в бухгалтерському обліку, відповідно до якого помилково внесену операцію виключають з підсумкової суми рахунку.

04.04.2015 позивачем було здійснено оплату залишкового платежу в сумі 55000 євро, у зв'язку з чим, фірмою-продавцем Exclusive Cars Vertriebs GmbH (Австрійська Республіка), після проведення передпродажних робіт автомобіля, було надано ОСОБА_1 рахунок-фактуру від 04.08.2015 за №6 із зазначенням переліку проведених передпродажних робіт на загальну суму 7339,19 євро.

Разом з тим, рахунок-фактура від 04.08.2015 за №6 містить посилання на рахунок-фактуру від 23.03.2015 за №/1, що підтверджує факт сторнування такого рахунку.

Так, 10.08.2015 фірма-продавець Exclusive Cars Vertriebs GmbH (Австрійська Республіка) виставила рахунок за №3/0, згідно з яким загальна вартість автомобіля, в тому числі і вартість передпродажних робіт на суму 7339,19 євро, становить 130000 євро.

Таким чином, фірма-продавець Exclusive Cars Vertriebs GmbH (Австрійська Республіка) виключила суму 7339,19 євро, вказану у рахунку-фактурі від 23.03.2015 за №/1, шляхом сторнування рахунком-фактурою від 04.08.2015 за №6 включивши її до загальної вартості придбаного позивачем автомобіля.

Пунктом 1.3. розділу 1 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 №102, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №268/2708 28.04.1998 (далі - Положення №102), визначено, що підготовка до продажу - комплекс операцій чи операція щодо виявлення та усунення усіх несправностей, які виникли в процесі транспортування і зберігання дорожніх транспортних засобів та підготовки їх до використання.

Відповідно до п.3.1. розділу 3 Положення №102 система технічного обслуговування та ремонту дорожніх транспортних засобів передбачає:

1. підготовку до продажу;

2. технічне обслуговування в період обкатки;

3. щоденне обслуговування;

4. перше технічне обслуговування (ТО-1);

5. друге технічне обслуговування (ТО-2);

6. сезонне технічне обслуговування;

7. поточний ремонт;

8. капітальний ремонт;

9. технічне обслуговування під час консервації ДТЗ;

10. технічне обслуговування та ремонт ДТЗ на лінії.

Згідно з п.3.2. розділу 3 Положення №102, підготовка до продажу здійснюється торговельною організацією з метою уведення дорожніх транспортних засобів в експлуатацію. Вона виконується на спеціалізованих пунктах чи підприємствах, які реалізують продукцію та здійснюють фірмове обслуговування.

Пунктом 3.3. розділу 3 Положення №102 встановлено, що перелік та обсяг робіт з підготовки до продажу встановлюється виробником і наводиться у сервісній документації дорожніх транспортних засобів. Підготовка до продажу обов'язково містить такі роботи, як зняття з консервації, очищення, регулювання, заправлення, змащування, кріплення, а також перевірку комплектності та роботоздатності.

Згідно з п.14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №288/4509 18.05.2000, первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта.

Так, фірма-продавець Exclusive Cars Vertriebs GmbH (Австрійська Республіка) здійснюючі передпродажні роботи на суму 7339,19 євро включила їх до загальної вартості автомобіля (130000 євро), що відповідає вимогам національного законодавства, та про що було обумовлено в рахунку-фактурі від 04.08.2016 за №6. Більше того такий рахунок є документом сторнування рахунку-фактури від 23.03.2015 за №/1.

Докази сплати позивачем суми більшої ніж визначеної в договорі купівлі-продажу автомобіля (130000 євро) в матеріалах справи не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів).

Відповідно до пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до абз.3 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Згідно з п.206.1 ст.206 Податкового кодексу України, під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 491 Митного кодексу України, підставами для порушення справи про порушення митних правил є, зокрема: безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиною підставою для порушення справи про порушення митних правил є рапорт начальника відділу митних перевірок на підприємствах (група А) за вих. № 100000/100418/2016. Однак, переклад зазначеного вище рапорта з іноземної мови на українську мову не засвідчений належним чином, а тому є неофіційним.

За таких обставин, такий рапорт не може бути визнаний належним документом доказом винуватості позивача у порушенні пункту 2 статті 52 Митного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не довів правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області форми "Р" від 06.02.2017 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області форми "Р" від 06.02.2017 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області форми "Р" від 06.02.2017 №.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в сумі 854,08грн. (вісімсот п'ятдесят чотири гривні вісім копійок).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щербаков В.В.