Справа № 821/1067/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року К/800/6529/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Веденяпіна О.А.
Нечитайла О.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області
на постановуХерсонського окружного адміністративного суду від 09.07.2013
та ухвалуОдеського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014
у справі№821/1067/13-а
за позовомПриватного підприємства «Юг-Інвест»
доДержавної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ЮГ ИНВЕСТ» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

- визнати неправомірними дії стосовно не зупинення проведення позапланової виїзної перевірки ПП «Юг Инвест» з питань дотримання вимог податкового, вaлютного та іншого законодавства за період з 29.05.2012 по 12.02.2013 з дати, коли відповідачу стало відомо про втрату первинної бухгалтерської документації;

- визнати неправомірними дії стосовно складання акту перевірки №1236/22-6/38151713 від 22.02.2013;

- зобов'язати скласти акт про неможливість продовжувати проведення документальної перевірки ПП «ЮГ ИНВЕСТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.05.2012 по 12.02.2013 у терміни, зазначені у направленні та наказі, та перенести терміни проведення даної перевірки на строк, визначений відповідно до пункту 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України;

- визнати неправомірними дії стосовно визнання недійсним уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за серпень 2012 року тa додатку 5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, подані позивачем 18.01.2013 в електронному вигляді та визнати уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за серпень 2012 року поданим 18.01.2013;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 13.03.2013 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток всього на загальну суму 4692002,50 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 3753466,00 грн. та за штрафними санкціями у сумі 938536,50 грн.;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 13.03.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість всього на загальну суму 6406527,50 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 5125222,00 грн. та за штрафними санкціями у сумі 1281305,50 грн.;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 13.03.2013 про визначення грошового зобов'язання за адміністративними штрафами та іншими санкціями у сумі 510,00 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 09.07.2013, залишеною без змін, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014, позов задоволено частково, визнано неправомірними дії стосовно визнання недійсним уточнюючогo розрахунку до податкової декларації з ПДВ за серпень 2012 року тa додатку 5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, поданих Приватним підприємством «ЮГ ИНВЕСТ» 18.01.13 в електронному вигляді, визнано уточнюючий розрахунок Приватного підприємства «ЮГ ИНВЕСТ» до податкової декларації з ПДВ за серпень 2012 року поданим 18.01.2013 року, в інший частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з названими судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі розпорядження керівника апарату від 28.11.2016 № 1286 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2016 справа № 821/1067/13-а розподілена на суддю Борисенко І.В.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.05.2012 по 12.02.2013, за результатами якої було складено акт №1236/22-6/38151713 від 22.02.2013;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, внаслідок ненадання бухгалтерських та статутних документів до перевірки, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на прибуток на суму 3 753 466 грн., пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.152.9 ст.152 Податкового кодексу України внаслідок неподання декларації з прибутку підприємств за 2012 рік, п.15 розділу ХХ, пп.16.1.6 п.16.1 ст.16, п.198.1, п.198.6 ст.198, абз.1 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, на суму 5 125 222 грн., пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України, внаслідок неподання позивачем декларації з податку на додану вартість за січень 2013 року;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2013, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 4 692 002,50 грн. (з яких: 3 753 466 грн. - основний платіж та 938 536,50 грн. - штрафні санкції);

2) податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2013, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 6 406 527,50 грн. (з яких: 5 125 222 грн. - основний платіж та 1 281 305,50 грн. - штрафні санкції);

3) податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2013, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за адміністративними штрафами на суму 510 грн.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає, що, звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій контролюючого органу, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного суду України, в якій зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем не доведено порушення позивачем п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України при поданні уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2012 року та Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5).

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач повідомив податковий орган про втрату первинних документів після закінчення перевірки та з порушенням строків, встановлених п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України, а податковим органом за результатами проведеної перевірки складено акт на підставі, у спосіб, та в межах повноважень, встановлених вимогами п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Згідно п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, перевірка позивача проводилась з 06.02.2013 по 14.02.2013.

За змістом п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та митний орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що листом №7 від 15.02.2013, який зареєстровано у податковому органі 18.02.2013 (вх. №6253/10), позивач повідомив податковий орган про втрату первинних документів, просив перенести проведення перевірки та надати час для відновлення втрачених документів вже після проведення перевірки. При цьому, на підтвердження факту втрати первинних документів позивачем надано талон-повідомлення №2445 від 06.02.2013 та лист Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач не повідомив податковий орган про втрату документів у строки, передбачені п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України.

За встановлених обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності законних підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій щодо не зупинення проведення позапланової виїзної перевірки позивача з дати, коли відповідачу стало відомо про втрату первинної бухгалтерської документації, та про зобов'язання скласти акт про неможливість продовжувати проведення документальної перевірки позивача та перенести терміни проведення даної перевірки на строк, визначений відповідно до пункту 44.5 ст.44 Податкового кодексу України, оскільки позивач повідомив податковий орган про втрату первинних документів після проведення перевірки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ненадання позивачем під час проведення перевірки первинних документів на підтвердження спірних показників податкової звітності стало підставою для визначення грошових зобов'язань за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями.

За змістом п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що на пропозицію суду позивач не надав відповідних первинних документів на підтвердження господарських операцій, тобто, вже після закінчення строку на відновлення втрачених первинних документів, встановленого п.44.5 ст.44 Податковим кодексом України.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо відсутності законних підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 13.03.2013.

Щодо спірних правовідносин, які виникли з приводу складення відповідачем акту перевірки №1236/22-6/38151713 від 22.02.2013, колегія суддів касаційної зазначає наступне.

За змістом п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Таким чином, згідно чинного законодавства вчинення податковим органом дій по складанню акта перевірки за результатами проведення позапланової перевірки у випадках встановлення під час проведення такої перевірки порушень податкового законодавства прямо передбачено у повноваженнях органів державної податкової служби.

Результатом реалізації таких повноважень є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платників податків. Отже, саме результат реалізації повноважень податкового органу (тобто, рішення контролюючого органу) має бути об'єктом оскарження.

Дії відповідача щодо складання акту перевірки від 22.02.2013 за результатами проведення такої перевірки не породжують для платника податку певних безпосередніх юридичних наслідків, а отже, не порушують його прав, за захистом яких від звернувся до суду.

Отже, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем за результатами проведення перевірки складено акт на підставі, у спосіб, що передбачений законодавством та в межах повноважень, встановлених положенням п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України.

З огляду на те, що акт перевірки не є актом індивідуальної дії, а є лише носієм інформації, яка використовується контролюючим органом при реалізації своїх повноважень, а викладені в ньому висновки та їх зміст безпосередньо не порушують права платника податків, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо відсутності законних підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо складання акту перевірки №1236/22-6/38151713 від 22.02.2013.

Щодо спірних правовідносин в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій податкового органу про визнання недійсним уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за серпень 2012 року тa додатку 5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, колегія суддів касаційної інстанції виходить з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.01.2013 позивач засобами електронного зв'язку подав до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2012 року та Розшифровку податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5). Факт прийняття податковим органом уточнюючого розрахунку від 18.01.2013 та додатку 5 підтверджується копіями квитанцій щодо прийняття відповідачем електронної звітності позивача.

Згідно п.49.8 ст.49.8 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За змістом п.49.11 ст.49.8 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови

28.01.2013 відповідач листом №1365/10/15-311 повідомив позивача, що за результатами розгляду поданого уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ за серпень 2012 року вх.№ від 18.01.2013 встановлено порушення р. ІХ Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом ДПА України №1492 від 25.11.2011, а саме: не вірно відображено дані в додатку №5, що відповідно до п.48.7 ст.48 Податкового кодексу України не вважається податковою декларацією.

Відповідно до п.49.10 ст.49 Податкового кодексу України відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач безпідставно не визнав податковою декларацією поданий позивачем уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2012 року та Розшифровку податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5), оскільки порушення позивачем вимог п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України при поданні уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ відсутні.

Доводи касаційної скарги вищенаведеного не спростовують.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин даної справи та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09.07.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя СуддіІ.В. Борисенко О.А. Веденяпін О.М. Нечитайло