Справа № 806/1669/17
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м.Житомир справа № 806/1669/17

категорія 10.3.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Нагірняк М.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся" про стягнення 19419,39 грн.,-

встановив:

Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся" про стягнення адміністративно-господарської санкції за недодержання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що перевіркою поданої до відділення Фонду соціального захисту інвалідів державної звітності Відповідача "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік" встановлено, що Відповідач не забезпечив виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця. За зазначене правопорушення до Відповідача була застосована адміністративно-господарська санкція на 18979,17 грн., яку Відповідач в добровільному порядку не сплатив, а тому була нарахована ще пеня в сумі 440,22 грн. Нарахування розміру адміністративно-господарської санкції та пені проводилося виключно на підставі звіту Відповідача, перевірка по даному факту не проводилася. На думку представника Позивача, та обставина, що Відповідач протягом 2016року створював робочі місця для інвалідів, але їх не працевлаштував, не звільняє його від застосування вказаної санкції.

В подальше судове засідання представник Позивача не прибув, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник Відповідача, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся", в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що підприємство протягом 2016 року створило відповідне робоче місце для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу робочих місць. Товариство протягом 2016року вживало цілий ряд заходів для пошуку таких працівників, про наявні вакансії для працевлаштування систематично повідомляло районний центр зайнятості, а тому не може нести відповідальності за невиконання нормативу таких робочих місць. Протягом 2016 року ніхто із осіб, що мають статус інваліда, не звертався для працевлаштування на створені робочі місця, в тому числі і за направленнями районного центру зайнятості.

В подальше судове засідання представник Відповідача не прибула, подала суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та заперечення представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Правовідносини, що є предметом даного судового розгляду, регулюються Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року N875-XII (надалі - Закон N875-XII).

Цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

Безспірно, за змістом статті 19 Закону N875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників Відповідача в 2016 році (24 працівники) норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся", Відповідача по справі, складає одне робоче місце.

У частині 1 статті 20 цього Закону N875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, працевлаштування інвалідів, згідно з вимогами ст. 18 Закону N875-XII, здійснювалося центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість" від 23 лютого 2006 року зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості, а не роботодавець, в тому числі Відповідач по справі.

Статтею 71 КАС визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Представник Позивача в судовому засіданні не надав жодних доказів того, що в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю "Полісся", Відповідача по справі, протягом 2016 року не було створено робочого місця для працевлаштування інваліда відповідно до нормативу таких місць. Представник Позивача лише підтвердив, що висновок про незабезпечення Відповідачем нормативу робочих місць для інвалідів був зроблений виключно на підставі звіту, жодна перевірка відносно Відповідача із зазначеного питання не проводилася, обставини та причини не працевлаштування таких осіб на підприємстві не вияснялися.

Суд прийшов до висновку, що Позивач безпідставно ототожнив поняття "створення робочого місця" із поняттям пошуку робочого місця для інваліда та його працевлаштування.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

На думку суду у частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. В судовому засіданні безспірно встановлено, що протягом 2016 року Відповідачем було створено конкретне робоче місце для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу. Цю інформацію Відповідач доводив до Червоноармійського районного центру зайнятості Житомирської області. Дані обставини підтверджені безпосередньо Червоноармійським районним центром зайнятості Житомирської області на запит суду.

У зв'язку з тим, що у діях Відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами інвалідів для працевлаштування чи відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

При вирішенні питання про правомірність стягнення даної адміністративно-господарської санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. При цьому суд враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками, принцип вини застосовується як умова відповідальності пов'язана з необхідністю доведення порушення зобов'язання. В діях Відповідача взагалі відсутня об'єктивна сторона правопорушення у вигляді незабезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Створене робоче місце для працевлаштування інвалідів залишалося вакантним не по вині Відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02 квітня 2013 року у справі №21-95а13.

В судовому засіданні встановлено, що Відповідач по справі, як роботодавець, вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення та не скоїв такого правопорушення, що дає підстави визнавати незаконним застосування до нього даних адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць та відмовляти у задоволенні позову, оскільки обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України судові витрати не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" ст.ст.2,86,94,159-163,186,254 КАС України, суд

постановив:

В задоволенні позову Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся" про стягнення 19419,39 грн. відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.Ф. Нагірняк