Справа № 804/16378/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем направлено до відповідача декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, проте контролюючим органом було повідомлено, що звітність не визнано податковою у звязку з тим, що підприємство не було платником податку на додану вартість у період жовтень 2015 року. Позивач вважає, що такі дії Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не відповідають діючому законодавству, оскільки на момент подання податкової декларації товариство з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» оскаржувало у судовому порядку рішення податкового органу про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що невизнання податковою звітністю декларацію позивача вчинено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, у звязку з чим суд, керуючись частинами 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив проводити розгляд справи без участі відповідачів.
Заслухавши пояснення, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
09 жовтня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» та Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська було укладено договір №091020151 про визнання електронних документів.
Засобами електронного зв'язку 12 листопада 2015 року позивач направив податкову декларацію за податковий період жовтень 2015 року.
12 листопада 2015 року позивач отримав електронну квитанцію №1 (12.11.2015 10:37:46), якою повідомлено, що документ не прийнято у зв'язку з тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» не було платником податку на додану вартість у період жовтень 2015 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів.
За приписами пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент подання податкової декларації) закріплено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
За змістом пункту 48.4 статті 48 Податкового кодексу України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Відповідно до пункту 180.1. статті 180 розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3)будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.
В силу пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
У відповідності до абзацу першого пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
За приписами пункту 49.11 цієї ж статті у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.
Як вбачається з матеріалів справи, невизнання відповідачем податковою звітністю поданої позивачем декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року викликано тим, що позивача виключено з реєстру платників податку на підставі рішення від 24.04.2015 року №151/28-048.
Правомірність вказаного рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» була предметом розгляду адміністративної справи №804/6902/15.
Так, Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного від 13.07.2016 року залишена без змін, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №151/28-048 від 24.04.2015 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Картсервіс Плюс».
Статтею 124 Конституції України закріплено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
В силу статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України, а згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, станом на час прийняття рішення у даній справі рішення відповідача, яке стало підставою не прийняття у позивача податкової звітності, скасовано в судовому порядку та набрало чинності. Отже, підстави, на які посилався відповідач, мотивуючи відмову у прийнятті декларації, відсутні.
У відповідності до пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
Досліджена судом декларація з податку на додану вартість за жовтень 2015 року з додатками оформлена у відповідності до приписів чинного законодавства, містить обов'язкові реквізити, підписи уповноважених осіб та печатку підприємства.
При цьому суд звертає увагу, що статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.
В силу частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
За підсумком наведеного суд вважає за необхідне викласти позовні вимоги в іншій редакції, враховуючи норму пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України, якою передбачено, що у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.
Таким чином, зважаючи, що відповідачем не зазначено жодних інших підстав для відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, окрім тої, що скасована в судовому порядку, суд вважає, що з урахуванням положень статті 19 Конституції України, пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу належним способом захисту прав позивача є формулювання в резолютивній частині постанови висновку про визнання податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.
При цьому не вбачає підстав для задоволення клопотання про зобовязання відповідача у десятиденний строк з дня набрання законної сили подати звіт про виконання постанови суду, оскільки за приписами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обовязком суду. Також суд зауважує, що на стадії виконання рішення (постанови) немає підстав для покладання на відповідача обовязку надати відповідний звіт.
Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, у звязку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення та зобовязання вчинити дії задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо невизнання податковою декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період жовтень 2015 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» судові витрати у розмірі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень нуль копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1