Справа № 826/12993/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрика І.Й.,

суддів Мельничука В.П.,

Мацедонської В.Е.,

при секретарі Кузьміній Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся 02.07.2015 р. до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Романа Анатолійовича (далі -Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС"), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду;

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду;

- зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів з вкладами за рахунок Фонду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує: - відсутністю обвинувального вироку суду за наслідками вчинення ним дій, які відповідачі кваліфікують як шахрайські; - перевищенням Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» повноважень в частині виявлення нікчемних правочинів з підстав, стосовно яких вона неправомочна здійснювати перевірку; - незаконністю та безпідставністю рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» в частині визнання правочину позивача нікчемним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін та переглянувши судове рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку щодо необхідності часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ПАТ "КБ "УФС" було підписано договір строкового банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45154 від 10.07.2014 р., за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти на суму 16 215, 71 дол. США у тимчасове строкове користування терміном до 11 серпня 2014 року та зобов'язується сплачувати проценти за його користування у розмірі, встановленому п.1.2 договору.

На підставі постанови Правління НБУ від 14.08.2014 р. № 491 «Про внесення ПАТ «КБ «УФС» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 69 від 14.08.2014 р. про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «УФС» та призначення Уповноваженою особою ФГВФО на тимчасову адміністрацію зазначеного банку Гончарова С.І.

Після прийняття постанови Правління НБУ № 717 від 10.11.2014 р. щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «КБ «УФС» позивач звернувся до зазначеного банку із запитанням щодо наявності його даних у переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду, на що ствердної відповіді не отримав.

На прохання ОСОБА_3 роз'яснити причини невключення його до з переліку вкладників, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" листом за вих. № 001/4522 повідомила, що це пов'язано з виявленням обставин, які свідчать про нікчемність договору строкового банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45154 від 10.07.2014 р.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» від 18 листопада 2014 року № 6 всі транзакції та правочини, зазначені в доданому до нього переліку, в тому числі договір банківського вкладу "Планер" № 45154 від 10.07.2014 р., було визнано нікчемними.

Відповідачем у своєму рішенні не конкретизовано на якій із перелічених у ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підставі правочин позивача віднесено до нікчемних. Недійсність вищезгаданого правочину Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" аргументує у своїх запереченнях наступними тезами: - факт нікчемності цього правочину вже є встановленим та зафіксованим наказом Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС»; - даний договір націлений на штучне викликання у Фонду обов'язку по відшкодуванню коштів з державної казни, порушує публічний порядок та підпадає під ознаки нікчемного відповідно ст. 228 ЦК України та п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; - кошти на депозитний рахунок позивача надійшли внаслідок грошових маніпуляцій іншого клієнта банку, який "роздробив" значну суму коштів на декілька депозитних рахунків, включаючи позивача, з метою створення для себе переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом; - за заявою Уповноваженої особи Фонду внесено запис до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України («Шахрайство»).

Відмову у задоволенні позову суд першої інстанції мотивує, зокрема тим, що реальних коштів на виконання умов договору банківського вкладу позивачем не вносилось, протилежного ним не доведено, перерахування коштів на рахунок позивача іншою особою даним договором не передбачено, а тому, нікчемність договору банківського вкладу "Планер" № 45154 від 10.07.2014 р. є достатньо обгрунтованою.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Отже, під час ліквідації банку вкладники повертають свої кошти не за загальними правилами договору банківського вкладу, а в порядку, передбаченому зазначеним законом.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката;

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження реального вчинення правочину, позивач надав оригінали договору банківського вкладу та платіжних доручень № TR.59461.353.298 від 10.07.2014 р. про внесення 16 180, 32 дол. США та № TR.59461.353.298 про внесення 35, 39 дол. США на відповідний депозитний рахунок.

Згідно з п.1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 р., залучення банком вкладів юридичних і фізичних осіб підтверджується, зокрема, договором банківського вкладу з видачею іншого документа, який свідчить про внесення грошової суми і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності та звичаями ділового обороту.

Надані позивачем розрахункові документи засвідчені печаткою та підписом банку. Положеннями п. 22.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що у разі невиконання переказу коштів банк повертає розрахунковий документ його ініціатору, а тому, відповідно, не засвідчує його.

З огляду на це, наявні в матеріалах справи платіжні доручення підтверджують дотримання письмової форми договору строкового банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45154 від 10.07.2014 р., свідчать про фактичне внесення коштів відповідно до передбачених цим правочином умов та вказують на набуття позивачем статусу вкладника.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В силу вимог ч.2 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з п. 5 ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Пунктом 6 розд. ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами встановлено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Таким чином, протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку уповноважена особа Фонду формує та подає до Фонду, зокрема, повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. При цьому уповноважена особа Фонду протягом процедури ліквідації може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Оскільки базові аргументи відповідачів на користь незадоволення позову ґрунтуються на нікчемності договору банківського вкладу, підписаного між позивачем та ПАТ "КБ "УФС", колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку цим доводам.

Частинами 2, 4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, недійсність якого встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на який посилається Уповноважена особа ФГВФО на ПАТ "КБ "УФС" задля спростування чинності зазначеного договору банківського вкладу, правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо їх умови передбачають надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У зв'язку з цим колегія суддів звертає увагу, що умовою застосування п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» для встановлення нікчемності правочину є наявність не обумовленої в ньому мети у вигляді надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Однак, одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду прямо передбачене та встановлене законодавством України (зокрема ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Отже, посилання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідцію ПАТ "КБ "УФС" на п.7 ч.3 ст.38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання правочину, укладеного між позивачем та ПАТ «КБ «УФС», нікчемним.

Щодо ст. 228 ЦК України, якою Уповноважена особа ФГВФО на ПАТ "КБ "УФС" також обґрунтовує нікчемність згаданого правочину, то нею встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до постанови Верховного Суду України № 21-251а13 від 18 березня 2014 року статтею 228 ЦК України встановлено два окремі види недійсності правочинів: ті, що порушують публічний порядок і є нікчемними, та ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними. Особливість оспорюваних правочинів полягає в тому, що на відміну від нікчемних правочинів, недійсність яких прямо встановлена законом, вони можуть бути визнані недійсними судом. Однак, на даний момент відсутнє рішення суду щодо визнання договору строкового банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45154 від 10.07.2014 р. недійсним.

Крім того, згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Щодо вказівки відповідача на факт "дроблення", то приписами ч. 3 ст. 1066 ЦК України встановлено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідачами не надано жодних належних доказів щодо вчинення службовими особами банку дій, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою), а також причетності позивача до цих дій. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною 1 ст.70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Внесення запису за заявою Уповноваженої особи Фонду до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України («Шахрайство») не є належним доказом у розумінні ч.1 ст.70 КАС України, оскільки відсутній вирок у кримінальній справі, який в силу ч.4 ст.72 КАС України мав би преюдиціальне значення щодо даного спору.

Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень кошти на виконання умов договору строкового банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45154 від 10.07.2014 р. надійшли позивачу з його власного поточного рахунку, а, отже, не могли бути адресовані йому ніяким іншим клієнтом банком. Так, відповідно до зазначеного розрахункового документа надходження коштів здійснювалося з рахунку № 0007.2161, відкритого на ім'я ОСОБА_3, на рахунок № 0007.2556, який також належить клієнту банку ОСОБА_3.

Відповідно до п.10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Отже, дії позивача щодо перерахування коштів на даний момент можна кваліфікувати лише як банківські операції, які передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, а твердження Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" з приводу того, що квитанція позивача не підкріплена законними діями по внесенню коштів, - лише як оціночне судження.

Таким чином, обставини та положення, на які посилається Уповноважена особа ФГВФО на ПАТ "КБ "УФС", не є такими, що спростовують чинність договору банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45154 від 10.07.2014 р. Натомість, факт набуття позивачем статусу вкладника підтверджується: - договором банківського вкладу і розрахунковим документом щодо залучення вкладу; - відсутністю рішень судів стосовно причетності позивача до шахрайства; - відсутністю судових рішень щодо недійсності договору банківського вкладу на підставі ст. 228 ЦК України та відсутністю обставин, передбачених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що зафіксований у наказі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. № 6 від 18 листопада 2014 року висновок про нікчемність укладеного з позивачем правочину є таким, що ґрунтується на припущеннях та ймовірності, а тому, є необґрунтованим і безпідставним. Отже, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» безпідставно не включила позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

З приводу вимоги ОСОБА_3 щодо включення його до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5 ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Питання про зобов'язання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ «УФС» внести додаткову інформацію стосовно позивача як вкладника, який має право на гарантоване відшкодування коштів за рахунок Фонду, перебуває на стадії вирішення в рамках даного спору. Згідно із ст. 14 КАС України обов'язковими до виконання є судові рішення, які набрали законної сили. Оскільки в Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ «УФС" на даний момент не виникло обов'язку щодо внесення додаткової інформації стосовно позивача, то у Фонду, відповідно, не виникло обов'язку щодо внесення змін до реєстру вкладників на основі цієї інформації. Слід констатувати, що чинним законодавством не передбачене розв'язання спорів на майбутнє.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 159, 160, 162, 163, 165, 195, 198, 202, 207, 212 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року - скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Романа Анатолійовича щодо невключення ОСОБА_3 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Український фінансовий світ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Романа Анатолійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Український фінансовий світ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Мельничук В.П.

Мацедонська В.Е.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Мацедонська Е.В.

Судді: Мельничук В.П.