Справа № 524/8010/16-а
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 р.Справа № 524/8010/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.05.2017р. по справі № 524/8010/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України , Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області , Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області , Головного управління соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації

про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати у меншому розмірі разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, покладення зобов'язання,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Головного управління соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області по виплаті у 2016 році інваліду ІІ групи - ОСОБА_1, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у зменшеному розмірі;

- зобов'язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області:

а) здійснити дії по перерахунку виплаченої позивачу у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, виходячи з передбаченого ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» та ч. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

б) здійснити дії по виплаті незаконно недоплаченої позивачу у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у встановленому законом розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично проведених виплат;

- зобов'язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області подати до Автозаводського районного суду м. Кременчука звіт про виконання судового рішення у цій справі на протязі одного місяця з дня набрання законної сили судового рішення у цій справі;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України за період з 18.04.2016 року - по 01.01.2017 року по цей час щодо незабезпечення ОСОБА_1, як інваліду війни 2 групи, виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня 2016 року в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2016 року;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України здійснити необхідні дії по забезпеченню виплати ОСОБА_1 недоплаченої різниці щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня 2016 року, як інваліду війни 2 групи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2016 року, з урахуванням фактично проведених виплат;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України подати до Автозаводського районного суду м. Кременчука звіт про виконання судового рішення у цій справі на протязі 20 діб з дня набрання законної сили судового рішення у цій справі.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.05.2017 р. в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог ст. ст. 3, 8, 9, 19, 22, 41, 55, 75, 92 Конституції України, ст.ст. 2, 13, 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 6, 13, 14, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2-14, 69-72, 159-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 4).

Позивач, вважаючи, що разову грошову допомогу до 5 травня 2016 року йому має бути виплачено у розмірі 8592 грн. відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік позивачу має виплачуватись у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Приписами ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено проведення виплати щорічної допомоги до 5 травня інвалідам ІІ групи у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Підпунктом 1 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилось 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: І групи - 2975 гривень, ІІ групи - 2600 гривень, ІІІ групи - 2310 гривень.

З матеріалів справи встановлено, що грошову допомогу, розмір якої визначено постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 р. позивачу виплачено у розмірі 2600,00 грн.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у відповідача була можливість визначити та профінансувати в повному обсязі щорічну разову допомогу до 5 травня колегія суддів вважає безпідставною, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 11 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Пунктом 3 ст. 116 Конституції України, яка кореспондується зі статтями 2, 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», встановлено, що Уряд забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Згідно з Розділом 4 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 головним розробником проекту акта Уряду є орган, який вносить проект акта до Кабінету Міністрів. Розробниками проектів актів Кабінету Міністрів є міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації відповідно до своєї компетенції. Підготовку проектів актів Кабінету Міністрів з питань забезпечення його діяльності та організації діяльності Секретаріату Кабінету Міністрів за дорученням Прем'єр-міністра здійснює Мін'юст або інше міністерство відповідно до компетенції для подальшого внесення в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів відповідного проекту акта. Якщо питання, що потребує врегулювання, належить до компетенції кількох органів виконавчої влади, розробником проекту акта Кабінету Міністрів є орган, компетенція якого у відповідній сфері правового регулювання є домінуючою. Інші органи виконавчої влади, що відповідно до компетенції беруть участь у розробленні проекту акта або його погодженні, є заінтересованими органами.

Таким чином, проект акту Кабінету Міністрів України стосовно регулювання порядку та розміру допомоги, визначеної Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має бути розроблено органом, до компетенції якого входить вирішення зазначених питань.

Згідно ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Уряду спрямовується на виконання законів України та виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Колегія суддів зазначає, що ст.17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Також, норми і положення окремих статей цього Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік.

З метою реалізації вказаної статті Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 02 березня 2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання Уряду здійснити регулювання порядку та розміру допомоги, визначеної Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є формою втручання в дискреційні повноваження Кабінету Міністрів України та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Крім того, посилання позивача в апеляційній скарзі на Рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спірні відносини з виплати допомоги до 5 травня виникли у 2016 році і на час їх виникнення діють правові норми, які врегульовують ці відносини. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність ( ч. 2 ст. 152 Конституції України). Правові норми, які врегульовують спірні правовідносини, неконституційними визнані не були, а отже підлягають застосуванню.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладених, зокрема, у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти Україна", де зазначено, що навіть припускаючи, що зміни та доповнення до чинного національного законодавства становили втручання у право заявника на мирне володіння майном у розумінні положення ст. 1 Протоколу №1, перша та найважливіша вимога вказаного положення Протоколу №1 полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар. Такі зміни у національному законодавстві можуть обумовлюватись міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава-відповідач, у зв'язку з чим має широке поле розсуду щодо досягнення такого балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір щорічної разової грошової допомоги позивачу до 5 травня за 2016 рік визначається постановою Кабінету Міністрів України.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.05.2017р. по справі № 524/8010/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В. Макаренко Я.М.
Повний текст ухвали виготовлений 11.08.2017 р.