Справа № 404/2171/17
Суддя: Павелко І. Л.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/2171/17
Номер провадження 2-а/404/302/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Павелко І.Л.

з секретарем - Клоченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною відмови в перерахунку суми заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо визнання протиправною відмову Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області провести донарахування часу находження у стані бойової готовності за період з 25.05.1986 року по 31.05.1986 року включно по 18 годин, зобов'язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області повести донарахування часу находження у стані бойової готовності за період з 25.05.1986 року по 31.05.1986 року включно по 18 годин з кратності 1/3 частини, зобов'язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області надати іншу довідку про заробіток, в якій зазначити час находження у стані бойової готовності за період з 25.05.1986 року по 31.05.1986 року включно по 18 годин в графі «Доплата за роботу у надурочний час», зобов'язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подати звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 з 19.05.1986 року по 12.06.1986 року у складі зведеного загону УВС Кіровоградського облвиконкому виконував службові обов'язки по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у тому числі з 25.05.1986 року по 31.05.1986 року в м.Чорнобиль де мешкав по АДРЕСА_1.

Просе здійснити нарахуванні відповідно до вказівки начальника Управління пожежної охорони Міністерства внутрішніх справ № 3/7/1587 від 17 грудня 1986 року компенсацію робітникам зведеного загону протипожежної служби за постійне перебування у місті Чорнобилі в резерві у стані бойової готовності», якою визначена тарифна ставка години находження у стані бойової готовності, як одна третина години. Вказує ,що зведений загон УВС Кіровоградського облвиконкому в якому пребував позивач є загоном протипожежної служби.

В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено , що у наданій позивачеві довідці від 09.03.2017 № 488/28/01-17 про грошове утримання відображено той розмір грошового забезпечення, який ним фактично отримано за період роботи в зоні відчуження. При цьому зауважено, що норми Кодексу законів про працю Української РСР на працівників органів внутрішніх справ не поширювалися в тому числі й щодо режиму робочого часу, додаткової оплати за роботу у святкові дні та надурочні години, оскільки проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, на час виникнення спірних правовідносин, регулювалося відповідним діючими на той час законодавством про ці органи, які встановлювали ненормований робочий день таких службовців. Відтак, на думку відповідача, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки він діяв у межах повноважень, наданих законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог до головного управління УПФ вказуючи на те, що УПФ не є відповідачем по справі і їх неможливо зобов'язати подати звіт про виконання рішення яке їх не стосується.

Як зазначено позивачем, з метою здійснення перерахунку пенсії, 16.03. 2017 року він звернувся до голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Кіровоградській області із заявою про доплату в надурочні години за період роботи у зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. За результатами розгляду даної заяви відповідачем надано позивачеві відповідь про відмову в здійснені нарахування (а.с.54).

Позивач зазначає, що в період з 19 травня по 12 червня 1986 року, у складі зведеного загону УВС Кіровоградського облвиконкому виконував службові обов'язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у тому числі з 25 травня 1986 року по 31 травня 1986 року включно, постійно та цілодобово перебував у зоні відчуження ЧАЕС. в місті Чорнобиль за місцем дислокації взводу за адресою АДРЕСА_1.

Вказує , що фактична тривалість його робочою дня в цей період була по 12 годин, а інші 12 годин він "відпочивав", перебуваючи в бойовому резерві.

Після того, як позивачу стало відомо про зняття грифа секретності з низки нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, він звернувся до Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області стосовно проведення відповідного перерахунку заробітної плати (грошового забезпечення) саме за період його безперервного перебування у місті Чорнобиль з 25 травня 1986 року по 31 травня 1986 року включно та надати нову довідку про заробіток для подання до органів Пенсійного фонду України.

Так у березні 2017 року Ліквідаційною комісією Управління МВС України в Кіровоградській області було проведено перерахунок грошового забезпечення позивача та видано довідку у відповідності до вимог наказу УМВС від 09.03.2017 № 13 та наступних нормативних документів: розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17 та 23 травня 1986 року № 964 та№ 1031;Постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року №168-5;Постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7;

Інструкції «Про порядок матеріального забезпечення громадян СРСР при призові на дійсну строкову службу та проходженні служби в запасі», затвердженою постановою Держкомпраці № 95/4-123 від 22 квітня 1982 року;Постанови НКП від 2 квітня 1930 року.

Але, позивач зазначає, що йому не було враховано:

додаткову оплату праці за находження у стані бойової готовності, після виконання безпосередніх службових обов'язків. На підставі вказівки МВС СРСР № 1/5725 від 21 жовтня 1986 року видана вказівка ГУ ДІЮ № 3/7/1587 від 17 грудня 1986 року про компенсацію робітникам зведеного загону протипожежної служби за постійне перебування у місті Чорнобилі в резерві у стані бойової готовності», якою визначена тарифна ставка години находження у стані бойової готовності, як одна третина години.

Під час ліквідації аварії на ЧАЕС позивач проходив службу на посаді дільничного інспектора міліції Кіровського райвиконкому Кіровоградського облвиконкому та не перебував на посадах в протипожежній службі.

Відповідно до вимог наказу Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644 «Про затвердження форми Довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 -1990 роках» довідка позивачу видана виходячи з установленого у зоні відчуження 6-го динного робочого дня та 6-денного (3 6-го динного) робочого тижня.

Додаткова оплата праці в надурочні години, відповідно до пунктів 4, 5 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 здійснювалась працівникам і службовцям системи МВС, умови праці яких регламентується Кодексом законів про працю України.

Окрім того, Постанова Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 року №207-7, не встановлює умови нарахування грошового забезпечення позивача, як співробітникам органів внутрішніх справ, а лише доводить до відома керівників міністерств і відомств (пунукт 1 абзац 4 Постанови) про їх право проводити оплату праці за розмірами, встановленими розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року №964.

Додаткова оплата за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснювалася лише робітникам і службовцям системи МВС, умови праці яких регламентувалися Кодексом законів про працю Української РСР.

Проходження служби особами рядового та начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ у 1986 році було врегульовано Постановою Ради Міністрів СРСР від 23.10.1973 N 778 «Про затвердження Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ» та Положенням про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого Наказом МВС СРСР від 19.03.1984 № 090.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно статті 49 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3. 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846. У відповідності до пункту 7 Порядку, до заяви про призначення пенсії за віком додається, у тому числі, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, форма якої затверджена постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 № 122; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період надаються підприємствами, установами та організаціями за основним місцем роботи працівників або їх правонаступниками.

Порядок оплати праці особам, що брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС регулювався низкою спеціальних нормативних актів з цього приводу, які підлягають застосуванню відповідно до статті 3 Закону України "Про правонаступництво України", якою визначено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Відтак, враховуючи, що порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році не передбачений нормативно-правовими актами, прийнятими після проголошення незалежності України, для регулювання цього питання застосовуються закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР.

Згідно з пункту 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» здійснюється підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

У постанові ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 р. № 524-156 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» (постанова Ради Міністрів УРСР від 098 травня 1986 р. № 168-5) надано право керівникам здійснювати виплату особам рядового і начальницького складу, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів із спеціальних звань у подвійному розмірі.

Згідно постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 р. № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотири, три і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Виходячи зі змісту пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці (посадовийоклад + оклад за спеціальне звання), підвищеної у два рази (наказ МВС СРСР № 0130 від 11 травня 1986 року та № 0189 від 30 червня 1986 року, вказівка МВС СРСР № 35з від 30 травня 1986 року. При цьому, у постанові Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 05 жовтня 1986 року № 665-195 передбачається встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Щодо посилань позивача на неправомірність неврахуванням відповідачем при обчисленні його заробітної плати за час роботи на Чорнобильській АЕС під час ліквідації наслідків аварії в 1986 році оплати за роботу у святкові дні та надурочні роботи, суд зазначає наступне.

Згідно постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року N 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року N 207-7) дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі.

Додаткова оплата праці в нічні та надурочні години, вихідні і святкові дні, преміювання до 60 відсотків тарифної ставки (окладу) в місяць відповідно до пунктів 4, 5 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 здійснювалась працівникам і службовцям системи МВС, умови праці яких регламентується Кодексом законів про працю України.

Окрім того, Постанова Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 року №207-7, не встановлює умови нарахування грошового забезпечення позивача, як співробітника органів внутрішніх справ, а лише доводить до відома керівників міністерств і відомств (пунукт 1 абзац 4 Постанови) про їх право проводити оплату праці за розмірами, встановленими розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року №964.

Суд звертає увагу, що додаткова оплата за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснювалася лише робітникам і службовцям системи МВС, умови праці яких

регламентувалися Кодексом законів про працю Української РСР. На осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ дія Кодексу законів про працю Української РСР не поширювалась, оскільки ці правовідносини врегульовані спеціальним законодавством.

Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регулювався не КЗпП Української РСР, а відповідними діючими на той час законодавством про ці органи.

Так, у 1986 році проходження служби особами рядовогота начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ було врегульовано Постановою Ради міністрів СРСР від 23.10.1973 N 778 «Про затвердження Положення о проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ» та Положенням про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого Наказом МВС СРСР від 19.03.1984 № 090.

Згідно пункту 40 Постанови Ради міністрів СРСР від 23.10.1973 N 778 «Про затвердження Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ» внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ встановлюється виходячи з чинного законодавства, з урахуванням особливостей діяльності різних служб та підрозділів, в порядку, що визначається Міністром внутрішніх справ СРСР.

Для осіб рядового і начальницького складу встановлюється ненормований робочий час.

При змінній роботі або безперервному чергуванні встановлюється однакова вдень і вночі тривалість робочого часу. У разі необхідності особи рядового і начальницького складу зобов'язані нести службу в дні щотижневого відпочинку та святкові дні. При цьому замість невикористаних днів щотижневого відпочинку та святкових днів їм надаються інші вихідні дні.

Відтак, на працівників з ненормованим робочим днем поширюється встановлений на підприємстві, установі, організації режим робочого часу. У разі потреби такі працівники виконують роботу понад нормальну тривалість робочого часу, протеця робота не вважається надурочною. Як компенсація за виконаний обсяг робіт, ступінь напруженості, складність і самостійність у роботі, необхідність періодичного виконання службових завдань понад встановлену тривалість робочого часу, надається додаткова відпустка.

Окрім того, суд звертає увагу, що з особами рядового і начальницького складу органів МВС України трудовий договір не укладався, такі особи відповідно до законодавства несли службу, отримували грошове забезпечення, а не заробітну плату, і їхня робота в надурочний і нічний час, у вихідні і святкові дні за нормами Кодексу законів про працю Української РСР не оплачувалася. Вказана позиція суду узгоджується з листами Міністерства праці та соцполітики України від 03.07.2003 р. №18-462 «Щодо перерахунку грошового утримання», від 27.01.2012 року №924/0/14-12/20 та від 07.07.2012 року №7375/0/14-12/20 «Про оплату праці (грошове забезпечення) в зоні відчуження 1986-1990 роках», листом Верховного Суду України від 23.03.1998 №1-5/82 щодо не поширення дії Кодексу законів про працю на осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ.

Таким чином суд дійшов висновку, що посилання позивача на необхідність здійснення йому розрахунку оплати праці за роботу у зоні відчуження у надурочнийчас, відповідно до ст.73,ст.107 КЗпП Української РСР за фактично відпрацьовані у святковий чи вихідний день години, із застосуванням показників кратності відповідно до абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 постанови Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7, є безпідставними, оскільки умови праці позивача як дільничого інспектора, в тому числі й щодо режиму робочого часу, додаткової оплати за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні, надурочні і нічні години тощо, не регламентувались нормами Кодексу законів про працю Української РСР, так як грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР, які регулювали відповідні правовідносини.

Статтею 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що довідки про період

роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період надаються підприємствами, установами та організаціями за основним місцем роботи працівників або їх правонаступниками.

Згідно пункту 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Виходячи із аналізу наведених норм законодавства суд вважає, що нарахування та виплата заробітної плати за час виконання службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження здійснювались у 1986 році підрозділом в якому позивач проходив службу та, беручи до уваги вимоги пункту 17 Порядку, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період та не може включати в розрахунок суми, що не були відображені у розрахунковому листі, а отже, які не були встановлені та фактично отримані позивачем.

Як то установлено судом, інших документів, окрім розрахункового листа, про виплату та донарахування будь-яких сум грошового забезпечення позивачеві за час перебування у зонах небезпеки, матеріали справи не містять. Належних та допустимих доказів наявності таких документів сторонами суду не надано.

Оскільки відсутні правові документи відповідно до яких можливо було прирівняти позивача до робітників зведеного закону протипожежної служби які пребували у стані повної бойової готовності тому такі поплати відповідач не здійснював правомірно.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Системно проаналізувавши обставини справи, вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо не включення до довідки про грошове забезпечення відомостей про роботу у надурочні та святкові дні є правомірними, оскільки відповідач діяв у спосіб, встановлений законодавством, з дотримання встановленої законом процедури вчинення дій.

Враховуючи той факт, що судом встановлено правомірність дій відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача вчинити дії щодо видачі відповідної довідки про грошове утримання.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, надано суду пояснення та докази, які спростовують твердження позивача, а відтак, довів правомірність своїх дій та рішень.

Оцінюючи фактичні дані, матеріали справи, а також встановлені судом факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності його витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 122, 157-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо визнання протиправною відмову Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області провести донарахування часу находження у стані бойової готовності за період з 25.05.1986 року по 31.05.1986 року включно по 18 годин, зобов'язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області повестидонарахування часу находження у стані бойової готовності за період з 25.05.1986 року по 31.05.1986 року включно по 18 годин, зобов'язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Кіровоградській області надати іншу довідку про заробіток, в якій зазначити час находження у стані бойової готовності за період з 25.05.1986 року по 31.05.1986 року включно по 18 годин в графі «Доплата за роботу у надурочний час», зобов'язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подати звіт про виконання рішення суду - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду, апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Кіровограда, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда І. Л. Павелко