Справа № 750/5444/17
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року Чернігів Справа № 750/5444/17

Чернігівський окружний адміністративний суд колегією суддів в складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

суддів Падій В.В., Житняк Л.О.,

при секретарі Шевченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 27.01.2017 № 7, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії; зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 1978 по 1980 роки він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі обмежувального контингенту радянських військ в Афганістані, де 20.08.1980 отримав тяжке поранення нижньої кінцівки з відривом, та згідно довідки до акту огляду № 378 ЛТЕК Міністерства соціального забезпечення від 08.05.1981 має ІІ групу інвалідності у зв`язку з отриманням поранення при виконанні обов`язків військової служби. Позивач стверджує, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», в зв`язку з чим звернувся до відповідача з заявою про її отримання, але отримав відповідь про відмову в її призначенні на тій підставі, що інвалідність встановлена позивачу до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 № 3597-ІV. Вважає таку відмову безпідставною, необґрунтованою, та такою, що не відповідає нормам права та порушує його права та законні інтереси.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, а також письмові заперечення, в яких зазначив, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» передбачено, що допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Вказує, що позивач звільнений з військової служби та отримав інвалідність до 01.01.2007 (прийняття Закону, який визначає право на отримання одноразової грошової допомоги), а тому позивач не має законних підстав для отримання одноразової грошової допомоги.

Від 3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Чернігівський обласний військовий комісаріат до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Відповідно до положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних в ній доказів.

Фіксування судового засідання, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах колишнього СРСР, та в період з 1978 року по 1980 рік брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, де 20.08.1980 отримав тяжке поранення нижньої кінцівки з відривом стопи.

Згідно довідки МСЕК серії Д-71 № 480266 від 28.01.1981 позивачу встановлена ІІ група інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.01.2017 № 7 (а.с. 12).

27.01.2017 на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.10.2016 у справі № 750/9103/16-а комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум були розглянуті подані позивачем документи та прийнято рішення, що ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, враховуючи, що інвалідність йому встановлено до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 № 3597-ІV, що підтверджується копією протоколу засідання комісії № 7 (а.с. 12).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (підпункт 4 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

В силу пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975), в пункті 2 якої установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

У відповідності до вимог пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Так, вперше право на виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності було встановлено статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»» від 04.04.2006 № 3597-ІV, який набрав чинності 10.05.2006, а також статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 № 328-V, який набрав чинності 01.01.2007.

З наведеного слідує, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у осіб, інвалідність яких настала після набрання чинності вищевказаних змін.

Враховуючи, що інвалідність ІІ групи позивачу встановлено в 1981 році, коли законодавством, що діяло на той час, взагалі не було передбачено виплату такої грошової допомоги, суд дійшов висновку, що положення Порядків призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284 на нього не поширюються, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність він отримав до 10.05.2006, тобто до часу набрання чинності статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону України від 04.04.2006 № 3597-ІV, а тому позовна вимога про визнання неправомірним та скасування рішення відповідача від 27.01.2017 № 7, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні, де велись бойові дії, задоволенню не підлягає.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію Верховного суду України, висловлену в постановах від 18.11.2014 у справі № 21-446а14 та від 21.04.2015 у справі № 21-135а15, оскільки у вказаних справах мова йде про осіб, яким встановлена інвалідність 03.12.2012 та 31.03.2009 відповідно, та їх право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, суд зазначає, що ця вимога також задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від попередньої позовної вимоги, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, заперечуючи позов в силу положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, спростував доводи позивача і довів правомірність прийнятого рішення.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.О. Непочатих

Суддя В.В. Падій

Суддя Л.О. Житняк