Справа № 127/16939/15-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/16939/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Гриневич В.С.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

03 серпня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:секретаря судового засідання:Гіюка Д.М.

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Січки Олени Дмитрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання провести перерахунок, нарахувати та виплатити державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання провести перерахунок, нарахувати та виплатити державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області та ухвалити нове рішення, яким задовльнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, позивач позивач є матірю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 20.11.2013року.

Відповідно до наказу Державного підприємства «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» №27 від 03.02.2014 року ОСОБА_5 надано відпустку по догляду за дитиною до однорічного віку, з 4 лютого по 7 листопада 2014 року, а згідно наказу № 298 від 10.11.2014 року продовжено відпустку по догляду за дитиною до 2-х річного віку, з 10 листопада 2014 року по 6 листопада 2015 року.

19.02.2014 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг. Зокрема, у вказаній заяві просила призначити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Рішенням Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про призначення допомоги сімям з дітьми від 21.02.2014року ОСОБА_5 призначено допомогу по догляду за дитиною до трьох років в розмірі 130,00 грн. з 04.02.2014 року по 07.11.2014 року. Однак, 20.06.2014року відповідачем видано розпорядження на припинення допомоги на догляд за дитиною до 3-х років з 01.07.2014 року.

28.04.2015 року позивач в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» звернулася до відповідача з заявою в якій просила надати відповіді на наступні питання: коли та яке рішення було прийнято за результатами розгляду її заяви від 19.02.2014 року про призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; в якому розмірі призначена допомога; яким законом керувався відповідач при призначенні допомоги; з яких причин та з якого часу їй припинено виплату допомоги.

Листом №М-08-3499/ від 16.05.2015 року Департаментом надано відповідь заявнику з відповідними роз'ясненнями, а саме: зазначено, що рішенням Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 21.02.2014 року ОСОБА_5 призначено допомогу по догляду за дитиною до трьох років в розмірі 130,00 грн. з 04.02.2014 року по 07.11.2014 року, а також повідомлено, що у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання» від 27.03.2014 року №1166-VII та Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо скорочення кількості документів для отримання державної допомоги при народженні дитини» від 10.10.2013 року №644-VII урядом 25.06.2014 року схвалено постанову Кабінету Міністрів України №208 «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми», де з 1 липня 2014 року допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку обєднано в один вид допомоги це допомога при народженні дитини. При цьому, відповідачем зазначено, що оскільки донька позивача народилася в 2013 році, тому з 1 липня 2014 року допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку була припинена.

12.06.2015 року позивач звернулася до відповідача зі скаргою на рішення субєкта владних повноважень, в якій просила скасувати розпорядження від 20.06.2014 року на припинення виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2014 року та провести перерахунок, нарахувати і виплатити їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з моменту її призначення (04.02.2014) до втрати чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням» (01.01.2015) з розрахунку прожиткового мінімуму на місяць для дітей віком до 6 років (1032 грн.) з урахуванням проведених виплат.

У відповідь на скаргу, відповідач листом №М-08-53794/08-32 від 19.06.2015р. надав повторно роз'яснення щодо виплати допомоги, аналогічні попереднім.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що призначення державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено статтею 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Департамент соціальної політики Вінницької міської ради створений відповідно до рішення 31 сесії 6 скликання Вінницької міської ради №1246 від 26.04.2013 року є виконавчим органом міської ради, розпорядником бюджетних коштів, та здійснює свої повноваження відповідно до Положення про Департамент праці і соціального захисту населення міської ради, Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерств і відомств, а також нормативних актів міської ради та її виконкому.

Згідно з п.п. 3.1.2, 3.2.1 Положення про Департамент соціальної політики Вінницької міської ради, Департамент, в тому числі, забезпечує виконання державних і місцевих програм соціального захисту населення, виконує функції головного розпорядника коштів міського бюджету та зобов'язаний забезпечити дотримання конституційних прав та свобод людини і громадянина, які закріплені в Конституції та законодавстві України та Статуті територіальної громади міста Вінниці.

Відповідно до п. 4.1.11 Положення про Департамент соціальної політики Вінницької міської ради, Департамент призначає та виплачує відповідно до законодавства державну допомогу сімям з дітьми.

У відповідності до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в редакції, чинній на день призначення позивачу відповідної допомоги, право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновлювач, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Статтею 15 зазначеного Закону, в редакції, чинній на день призначення позивачу відповідної допомоги, встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Крім того, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

27.03.2014 року було прийнято Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов економічного зростання в Україні» №1166-VІІ, який набрав чинності 01.07.2014 року.

Відповідно зазначеному закону, було внесено ряд змін у порядок виплати та нарахування зазначеної допомоги, а саме: об'єднано допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в один вид допомоги - допомогу при народженні дитини; призупинено виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для усіх отримувачів допомоги.

Тобто з моменту прийняття Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов економічного зростання в Україні» виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому Законом, було припинено.

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинними законодавчими актами України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 10 серпня 2017 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.