Справа № 335/11238/16-а (2-а/335/403/2016)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2017 рокусправа № 335/11238/16-а (2-а/335/403/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.

за участю позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління патрульної поліції м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року у справі № 335/11238/16-а (2-а/335/403/2016) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Вавіліної Світлани Володимирівни, третя особа: Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови серія АР №177843 у справі про адміністративне правопорушення від 19.08.2016 р.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19 серпня 2016 року серії АР № 177843, яка винесена інспектором роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Вавіліною С.В. щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, але судом безпідставно було визнано поважними причини пропуску такого строку. Також стверджує, що наданий до суду відеозапис повністю підтверджує вину позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Крім того, зазначає, що відповідач згідно норм чинного законодавства наділений правом перевіряти наявність у водія чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити в силі. Надати докази наявності в нього полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовився.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах її доводів, вважає, що останню необхідно задовольнити частково, постанову скасувати в частині та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 серпня 2016 р. відповідачем була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 177843, відповідно до якої позивача притягнуто до відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП та частиною 1 статті 126 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 гривень.

З цієї постанови встановлено, що ОСОБА_1 19 серпня 2016 р. о 16:55 год. в м.Запоріжжя по бул. Шевченка, 54 - вул. Вознесенівська, керуючи транспортним засобом Toyota IQ державний номерний знак НОМЕР_1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість, а в разі потреби не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких була створена небезпека, чим порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, а також не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху України. Вказаними діями позивач скоїв правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП та частиною 1 статті 126 КУпАП.

Вважаючи зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, позивач оскаржив її до суду, правомірність винесення якої і є предметом розгляду у даній справі.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів того, що позивач не надав переваги у русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході. Також зазначив, що контроль за наявністю договорів страхування здійснюється лише при складанні протоколу, а оскільки протокол про адміністративне правопорушення в даному спірному випадку відповідачем не складався, позивач не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ним п. 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів апеляційної інстанції лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пункт 18.1 Правил дорожнього руху України зобов'язує водія транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У відповідності до вимог ч. 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем дійсно не надано суду жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем пункту 18.1 Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо). На наданому відповідачем до суду відеозапису відсутній момент, який вказаний в постанові як вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП. До того ж на наданому відео зафіксовано, що після зупинки працівниками поліції позивач не визнає себе винним у скоєнні зазначеного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, а доказів вини позивача у правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 122 КУпАП відповідачем не надано, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що чинним законодавством на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, водій транспортного засобу повинен мати такий поліс (сертифікат) при собі, тобто в автомобілі, а не взагалі, та на вимогу працівника поліції пред'явити цей поліс для перевірки.

Як вбачається з дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису, наданого відповідачем, на момент зупинки транспортного засобу позивач на вимогу відповідача поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не надав, тобто не мав його при собі. При цьому з відео вбачається, що позивач підтвердив відсутність у нього поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Більш того, згідно витягу із бази МТСБУ станом на 19.08.2016 р. щодо автомобіля НОМЕР_2 поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не оформлювався (а.с. 53).

Таким чином, вказаними доказами повністю підтверджено відсутність у позивача поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в автомобілі під час його зупинки працівниками патрульної поліції, що охоплюється диспозицією частини 1 статті 126 КУпАП.

За таких обставин, інспектор патрульної поліції роти № 2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Вавіліна С.В. діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а постанова в частині притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП винесена правомірно та у встановленому законом порядку.

Посилання суду першої інстанції на положення частини 2 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою визначено органи, які мають повноваження на здійснення контролю за наявністю договорів такого страхування, є недоречним в аспекті оцінки наявності в діях позивача порушень Правил дорожнього руху.

По-перше, цей закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не у сфері дорожнього руху, отже спеціальним у спірних правовідносинах є саме Закон України «Про дорожній рух», який зобов'язує на вимогу працівників поліції пред'являти поліс.

По-друге, положення частин 1 та 3 цієї ж статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Отже, суд першої інстанції помилково застосував норми частини 2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у спірних правовідносинах, що призвело до невірного вирішення справи в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним в задоволенні позову про скасування постанови інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Вавіліної С.В. від 19 серпня 2016 року серії АР № 177843 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відмовити.

При цьому застосований відповідачем штраф в розмірі 425 гривень зменшенню не підлягає, оскільки штрафна санкція за ч. 1 ст. 126, є більшою ніж за ч. 1 ст. 122 КУпАП - та становить двадцять п'ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто саме 425 гривень.

Отже, суд першої інстанції під час розгляду даної справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для вирішення справи, та невірно застосував норми матеріального права, що призвело до часткового неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року у справі № 335/11238/16-а (2-а/335/403/2016) скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Вавіліної Світлани Володимирівни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову інспектора роти № 2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Вавіліної Світлани Володимирівни від 19 серпня 2016 року серії АР № 177843 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови від 19 серпня 2016 року серії АР № 177843 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2017 р.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко