Справа № 456/3269/16-а,2-а/456/146/16
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/4384/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Стрийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Стрийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії Стрийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі - ОУ ПФУ) щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років та зобов'язати відповідача провести перерахунок його пенсії згідно з довідкою прокуратури Львівської області від 30 вересня 2016 року № 18/1320 про заробітну плату відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції закону України від 17 січня 2002 року, виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку за місяць без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 грудня 2015 року, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року у справі № 456/3269/16-а, прийнятою у порядку скороченого провадження, позов ОСОБА_1 було задоволено.

У апеляційній скарзі ОУ ПФУ просить вказану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону № 76-VІІІ від 28 грудня 2014 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом України. Заходи щодо реалізації цієї норми закону буде визначено після прийняття відповідного нормативно-правового акту. Оскільки на момент звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідного нормативно-правового акту не було прийнято, то підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 немає.

З урахуванням вимог ч. 8 ст. 183-2 та п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що соціальні гарантії працівників правоохоронних органів не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції, з 29 травня 2003 року позивач перебуває на обліку в Стрийському ОУ ПФУ як отримувач пенсії за вислугу років, що призначена відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» № 2663-ІІІ від 12 липня 2001 року.

22 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 20 вересня 2016 року про перерахунок розміру його пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Львівської області від 21 червня 2016 року № 18/62.

У подальшому ним було надано відповідачу довідку прокуратури Львівської області від 30 вересня 2016 року № 18/1320, якою довідку від 21 червня 2016 року № 18/62 визнано недійсною.

Відповідач ОУ ПФУ листом від 07 жовтня 2016 року № М-59/11-22 відмовило позивачу у перерахунку пенсії, покликаючись на відсутність для цього правових підстав.

Згідно із ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Положеннями ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 № 76-VIII (далі - Закон № 76) внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Окрім того, 15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру», згідно з Розділом ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, положення Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793, № 50, ст. 474; 1995 р., № 11, ст. 71, № 34, ст. 268; 2001 р., № 9, ст. 38, № 44, ст. 233; 2002 р., № 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., № 29, ст. 233, № 30, ст. 247; 2004 р., № 8, ст. 66; 2005 р., № 2, ст. 32, № 6, ст. 132, № 11, ст. 198; 2006 р., № 1, ст. 18, № 19 - 20, ст. 156; 2007 р., № 7 - 8, ст. 66, № 33, ст. 442; 2008 р., №№ 5 - 8, ст. 78, № 48, ст. 357; 2010 р., № 37, ст. 497, №№ 41 - 45, ст. 529; 2011 р., № 23, ст. 160, № 30, ст. 279; 2012 р., № 12 - 13, ст. 82; 2013 р., № 14, ст. 89, № 21, ст. 208, № 37, ст. 490, № 39, ст. 517; 2014 р., № 11, ст. 132, № 17, ст. 593, 20 - 21, ст. 745, № 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року № 1642-VII), крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії ч. 13 та 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII втратили чинність.

Згідно із ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відтак, вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII при призначені пенсії, проте, визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

Відтак, судом першої інстанції було невірно вирішено питання дії закону в часі, а отже суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії.

З урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії).

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яка ним отримувалась до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

При вирішенні спірних правовідносин апеляційним судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Валентина Никанорівна Великода проти України» від 03 червня 2014 року, у якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, окрім іншого, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2 вказаного рішення Конституційний Суд України було зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ), а у рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру 90 % від загальної місячної заробітної плати, оскільки відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Стрийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області задовольнити.

Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2016року у справі № 456/3269/16-а скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 183-2 КАС України постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.П.Сеник

Л.П.Іщук