Справа № 814/437/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/437/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

15 серпня 2017 року Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Потапчука В.О.
судді -Семенюка Г.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просив визнати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 30.01.2017 року №22 о/с протиправним в частині, що стосується звільнення ОСОБА_4 зі служби в поліції, скасувати його та поновити ОСОБА_4 на службі Вознесенського відділу поліції Головного управління Національній поліції в Миколаївській області з 31.01.2017 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_4

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 22 о/с від 30.01.2017 року в частині звільнення з поліції ОСОБА_4 заступника начальника Вознесенського відділу поліції за п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію України» (у зв'язку із скороченням або проведенням організаційних заходів).

Поновлено майора поліції ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Вознесенського відділу поліції.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 13540,17 грн.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_4 заробітну плату за один місяць в сумі 7001,49 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з чим просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

З 1999 року по 06.11.2015 року ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ та на час звільнення мав спеціальне звання майора поліції.

07.11.2015 року наказом ГУНП в Миколаївській області № 1/ос «По особовому складу» ОСОБА_4 був призначений на посаду заступника начальника Вознесенського відділу поліції з присвоєнням звання майора поліції відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України « Про національну поліцію».

22.06.2016 року наказом ГУНП України в Миколаївській області № 137 о/с ОСОБА_4 звільнено зі служби в поліції за п.5 ч. 1 ст. 77 Закону України « Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

01.11.2016 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №814/1503/16 наказ №137 від 22.06.2016 року скасовано та ОСОБА_4 поновлено на посаді заступника начальника Вознесенського відділу поліції.

01.12.2017 року наказом ГУНП в Миколаївській області №332 о/с, на підставі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.11.2016 року по адміністративній справі №814/1503/16, ОСОБА_4 поновлено на службі в поліції.

02.12.2016 року ОСОБА_4 під підпис вручено попередження про можливе звільнення зі служби в поліції в зв'язку з скороченням займаної посади.

30.01.2017 року наказом ГУНП в Миколаївській області №22 о/с ОСОБА_4 звільнено з посади заступника начальника Вознесенського відділу поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із скороченням штатів.

Не погоджуючись із наказом відповідача про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади, посилаючись на його протиправність, останній звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в структурі ГУНП в Миколаївській області відбулась реорганізація, однак при цьому штат управління ГУНП в Миколаївській області не скоротився, посаду, яку обіймав позивач, скорочено не було. ОСОБА_4 не було запропоновано жодної іншої посади, як в новому штаті ГУНП в Миколаївській області, так і в будь-якому іншому органі (закладі, установі) поліції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 вказаного Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

З наведених положень Закону України «Про Національну поліцію» чітко вбачається, що у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільненню підлягають не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

При цьому, за поліцейськими, посади яких скорочуються, зберігається право бути призначеними на інші посади у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Разом з цим, Законом України «Про Національну поліцію» не врегульовано процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Така процедура визначена Кодексом законів про працю України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Наведений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року у справі № 21-8а15.

За викладених обставин, у наведеній частині до спірних правовідносин підлягає застосуванню вимоги Кодексу законів про працю України.

Так, статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується самим апелянтом, підставою для звільнення позивача із займаної посади у зв'язку із скороченням штатів, стали накази Голови Національної поліції України від 28.04.2016 року №360 дск та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.05.2016 року №440 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області», якими оголошено штати Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та перелік змін у штатах вказаного управління.

Проте, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, а так само під час апеляційного розгляду справи, відповідачем не надано суду належних доказів скорочення штатів та доказів скорочення посади саме позивача.

Так, відповідачем надано перелік змін у штатах ГУНП в Миколаївській області, в якому зазначено, що скорочуються всі посади, однак до суду не надано нового переліку посад ГУНП в Миколаївської області, з якого б вбачалося, що відбулося саме скорочення посад ГУНП в Миколаївській області та посада позивача в цьому переліку відсутня.

Натомість, з наявного в матеріалах справи звіту про добір на службу та рух кадрів в Національній поліції України станом на лютий 2017 року вбачається, що в Національній поліції України наявні такі посади, як керівники, які неукомплектовані у повному обсязі. В свою чергу, позивача було звільнено саме з посади заступника начальника Вознесенського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

В поданій апеляційній скарзі посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності фактичної реорганізації чи скорочення штатів ГУ НП в Миколаївській області апелянтом також жодним чином не заперечується, що в результаті змін у штатах ГУ НП в Миколаївській області кількість працівників не зменшилось та не було скорочено посади позивача.

Так само, як під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи, відповідач не заперечив того факту, що позивачу не пропонувалися при попередженні про наступне звільнення та до фактичного звільнення інші посади в органах поліції та відмови позивача від запропонованих посад.

Разом з цим, наявним в матеріалах справи звітом про добір на службу та рух кадрів в Національній поліції України станом на лютий 2017 року підтверджується наявність в Національній поліції України вакантних посад та неукомплектованість у повному обсязі штатів поліції.

В поданій апеляційній скарзі обґрунтовуючи свої дії в частині не пропонування позивачу будь-яких посад в органах поліції та відповідно наявності підстав для звільнення позивача із займаної посади апелянт послався на висновок атестаційної комісії, визначений від 04.03.2016 року та оформлений протоколом ОП №15.00004400.0023439 про невідповідність позивача займаній посаді, який, на думку апелянта, є чинним.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки атестація поліцейського - це система юридичних фактів, юридично значущих умов, яка включає в себе багато елементів (включення поліцейського до списків осіб, що підлягають атестації, збір інформації про поліцейського, складання ним тестів, проходження поліграфу, співбесіди, а також видання наказу про його звільнення з поліції), які разом утворюють фактичний (юридичний) склад.

Звільнення позивача, яке відбулося у червні 2016 року, є останнім елементом фактичного (юридичного) складу атестації. Лише з цього моменту настали його юридичні наслідки. В зв'язку з чим, оскарження позивачем наказу про звільнення, є одночасним оскарженням всього юридичного складу, у тому числі його елементів, які передували виданню наказу та були його підставами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.11.2016 року по справі № 814/1503/16, яка набрала законної сили, не лише визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення позивача, а й надано оцінку підставам звільнення - процедурі проведення атестації та висновкам атестаційної комісії, які відповідно до мотивувальної частини постанови є такими, що суперечать законодавству.

Колегія суддів враховує, що рішення суду, яке набрало законної сили - має преюдиціальне значення, згідно ч. 1 ст. 72 КАС України (обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини), а відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Тобто, зазначене судове рішення є обов'язковим для суду, в силу зазначених положень ч. 1 ст. 72 та ст. 255 КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач під час оскаржуваного звільнення позивача необґрунтовано взяв до уваги висновки атестаційної комісії визначені від 04.03.2016 року та оформлені протоколом ОП №15.00004400.0023439.

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було дотримано встановленого законодавством порядку звільнення працівника у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Під час розгляду справи відповідач, суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування не надав доказів скорочення штатів Головного управління Національної поліції в Миколаївські області та посади позивача, доказів пропонування позивачу інших вакантних посад при попередженні про звільнення, доказів відмови позивача від подальшого проходження служби.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування наказу про звільнення позивача із займаної посади та наявність підстав для поновлення позивача на раніше займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору помилково визначено час вимушеного прогулу позивача у календарних днях, внаслідок невірного застосування до спірних правовідносин наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260, що призвело до невірного визначення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наведене.

Відповідно до ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п. 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Так, судом першої інстанції проведено розрахунок за час вимушеного прогулу відповідно до наданої довідки Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 222/28/1 від 28.03.2017 р., в якій визначено середньомісячне грошове забезпечення позивача у сумі 7001,49 грн. За цією ж довідкою встановлено і середньоденне грошове забезпечення у сумі 237,34 грн. Судом зазначено про час вимушеного прогулу з 31.01.2017 р. по 27.04.2017 р. та вказано про суму середнього заробітку, що підлягає стягненню 20541,66 грн. (січень 2017 р. - 237,24 грн.; лютий - 7001,49 грн.; березень - 7001,49 грн., квітень - 6301,34 грн. (7001,49/30 дн.х27 дн.).

Водночас, сторонами розрахунок саме середньоденного грошового забезпечення не заперечувався.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо застосування до спірних правовідносин саме Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», оскільки вказаною Постановою передбачено здійснення розрахунку кількості днів вимушеного прогулу шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Одночасно, як зазначено вище, у довідці про грошове утримання, що видана Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області № 222/28/1 від 28.03.2017 р., при розрахунку середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення використовувались саме календарні, а не робочі дні (а.с.68).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л.П. Шеметенко

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк