Справа № 160/155/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/5411/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Іщук Л.П.

за участі секретаря судових засідань: Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Локачинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Локачинського районного суду Волинської області від 06 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Локачинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

13.03.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Локачинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області у якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому дострокової пенсії за віком, особи, що здійснювала виховання дитини-інваліда до 6-ти річного віку відповідно до абз. 5 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати його призначити йому дострокову пенсію за віком з 16.12.2016 та звернути до негайного виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в грудні 2016 року він звернувся до Локачинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком відповідно до абз. 5 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та заявою дружини - ОСОБА_3 - матері їх дитини-інваліда, про згоду на призначення позивачу дострокової пенсії як батьку, який здійснював виховання дитини-інваліда. Проте, листом від 29.12.2016 № 3349/02-30 йому було відмовлено в призначенні дострокової пенсії з посиланням на статтю 10 Закону № 1058-IV, згідно з якою особі, яка має право на різні види пенсій, призначається один з цих видів пенсії за її вибором. Відмова мотивована тим, що його дружина використала право на призначення пенсії до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Така відмова на думку позивача є протиправною, оскільки мати дитини-інваліда не використала право на дострокове призначення пенсії з підстав, зазначених у п. 3 розділу 15 Закону Укрвїни «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Постановою Локачинського районного суду Волинської області від 06.04.2017 позов задоволено повністю.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що відповідно до п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», жінки-матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності не менше 20 років страхового стажу. Законодавець чітко дає визначення права матері на достроковий вихід на пенсію або в разі її відсутності коли виховання дитини фактично здійснювалось батьком. Враховуючи те, що відповідно до статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором і дружині позивача ОСОБА_3 призначена пенсія по ІІІ групі інвалідності від загального захворювання з 08.05.2008, а тому, якщо мати використала право на призначення пенсії до досягнення віку, передбаченого статтею 26 Закону, батько права на призначення дострокової пенсії за віком не має.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечуються відповідачем обставини, зазначені позивачем у заяві про призначення дострокової пенсії, як то наявність відповідного страхового стажу (40 років 00 місяців 16 днів), досягнення відповідного віку (55 років) та здійснення позивачем виховання дитини-інваліда.

Ці обставини також підтверджуються копією паспорта позивача, його трудовою книжкою, довідкою форми ОК-5, довідкою Локачинської селищної ради.

Син позивача ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи з дитинства, що підтверджується медичним заключенням № 17 та медичним висновком від 05.10.2002, посвідченнями інваліда.

Заключенням лікарсько-консультативної комісії від 13 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 міг би бути визнаний інвалідом дитинства до шестирічного віку згідно з наказом МОЗ України № 454 від 08.11.2001.

Досягнувши 55 років ОСОБА_2 звернувся до відповідача з приводу призначення йому пенсії як батьку інваліда дитинства. Однак йому листом від 29.12.2016 № 3349/02-30 Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області в (призначенні) прийнятті документів відмовлено, посилаючись на те, що мати дитини інваліда ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні ПФУ, як одержувач пенсії по інвалідності від загального захворювання, а відтак використала своє право на призначення одного з видів пенсії до досягнення пенсійного віку, що підтверджується листом управління ПФУ № 3349//02-30 від 29.12.2016.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки абз. 5 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України № 1058-IV визначено спеціальне суб'єктивне право батька, як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір'ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-ІV) пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до абз. 4 пункту 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно абз. 5 цього пункту за вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності не менше 20 років страхового стажу.

Відповідно до пункту 3 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV (у редакції від 1 січня 2004 року) пунктом 5 «Прикінцевих положень» було передбачено, що у разі відсутності матері, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком, але не раніше ніж за п'ять років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 20 років страхового стажу.

З 1 січня 2006 року Законом України від 3 листопада 2005 року № 3058-IV «Про внесення зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності, до абзацу п'ятого пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV було внесено зміни, згідно з якими за вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком, але не раніше ніж за п'ять років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 20 років страхового стажу.

Отже, з 1 січня 2006 року матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама або батько дітей.

Абзацами 4, 5 пункту 3 розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не меншу 15 років страхового стажу.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності не менше 20 років страхового стажу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є подружжям з 05 вересня 1961 року, та є батьками ОСОБА_4, яка є інвалідом дитинства відповідно до довідок медичних висновків № 17 від 05.10.2002, № 8 від 05.04.2005, довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 434853 від 07.04.2016, заключення лікарсько-консультативної комісії від 13.12.2016, 06.03.2017 (а. с. 11-13, 18-19).

Згідно пенсійних посвідчень серії НОМЕР_1 від 24.11.2003, серії НОМЕР_2 від 06.03.2017 ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Локачинської райдержадміністрації і отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства ІІІ групи з 19.03.2007 (а. с. 14-17).

08.05.2008 ОСОБА_3 перебуває на обліку в Локачинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та отримує пенсію, як інвалід 3 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою від 20.02.2017 № 209.

Згідно довідки від 20.02.2017 № 106 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб до складу сім'ї ОСОБА_2 входить позивач (а. с. 33).

У заяві від 16.12.2016 ОСОБА_3 зазначила, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, своє право на отримання пенсії із підстав, передбачених абз. 4 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV, мати дитини-інваліда не використала, надавши згоду на призначення пенсії з цих підстав своєму чоловікові батькові дитини-інваліда, який здійснював виховання останнього.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки абз. 5 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено спеціальне суб'єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що виховало дитину-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір'ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона скористалася своїм правом і обрала інший вид пенсії, а не передбачений абз. 4 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12.11.2013 у справі № 21-373а13.

Частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищенаведене, позов підлягає задоволенню, оскільки позивач досяг 55-річного віку, він має трудовий стаж більше 20 років, є батьком дитини-інваліда, яку виховував до 6-річного віку, мати дитини-інваліда не заперечує проти призначення батькові дитини дострокової пенсії, їй призначений інший вид пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Таким чином, за наявності у позивача підстав для призначення пенсії, враховуючи, що виникнення права на перерахунок пенсії нерозривно пов'язане із фактом звернення особи за таким перерахунком, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком відповідно до абз. 5 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 16.12.2016, тобто з дати його звернення до Локачинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області.

Крім того, відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць, оскільки негайно виконуються постанови суду, зокрема про присудження виплати пенсії, а не її призначення.

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті, однак допущено порушенням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни оскарженої постанови в частині дати призначення пенсії.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Локачинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити частково.

Постанову Локачинського районного суду Волинської області від 06 квітня 2017 року у справі № 160/155/17 змінити, виключити абзац 4 резолютивної частини постанови.

У решті постанову Локачинського районного суду Волинської області від 06 квітня 2017 року у справі № 160/155/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
Л. П. Іщук
Постанова в повному обсязі складена та підписана 14.08.2017.