Справа № 369/10512/16-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Інспектора Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Коломойця С.В. про визнання дій неправомірними, скасування акта та постанов,-

в с т а н о в и в:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про скасування акту перевірки №049657 від 07 липня 2016 року закрито, в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що спірні постанови від 07 вересня 2016 року №001001 та №001002 винесені незаконно, правопорушення позивачем не вчинялися. Крім того, в акті від 07 липня 2016 року №049657, на підставі якого були складені відповідні постанови, наведені зовсім інші порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», ніж ті, за яких позивача притягнуто до відповідальності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі направлення на перевірку від 04 липня 2016 року №001235, виданого Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезепеки старшому державному інспектору Коломойцю С.В. та Іречук В.М., на контрольному пункті в'їзду-виїзду «Каланчак» у Херсонській області проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки Мерседес, номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, за наслідками якої складено акт від 07 липня 2016 року №049657, в якому зафіксовано наступні порушення:

- водій не надав документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення;

- не пред'явив індивідуальну контрольну книжку водія відповідно до наказу №340 Міністерства транспорту та зв'язку України від 07 червня 2010 року;

- не надано договір із замовником перевезень, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, реєстраційний номер інформаційного листа, страхові поліси пасажирів та водія від нещасних випадків на автомобільному транспорті, протокол перевірки та посвідчення водія певної категорії.

Крім того, перевіряючими зафіксовано перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм.

07 вересня 2016 року Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки на підставі акту від 07 липня 2016 року №049657 винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу:

- №001001, за якою позивачем допущено порушення - не оформлено договір з замовником транспортних послуг, відповідальність за яке передбачено абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано штраф у сумі 1700,00 грн.;

- №001002, за якою позивачем допущено порушення - перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км одним водієм, відповідальність за яке передбачено абз.9 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано штраф у сумі 510,00 грн.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження в частині позовних вимог про скасування акту перевірки №049657 від 07 липня 2016 року та відмовляючи в решті позовних вимог, дійшов висновку, що у позивача під час перевірки не було жодних документів, що передбачені ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому оскаржувані постанови є таким, що винесені правомірно та скасуванню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про автомобільний транспорт», який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно ст.5 Закону України «Про автомобільний транспорт» основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Відповідно до п.4 наведеного Порядку державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктами 14-16 Порядку передбачено, що рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів.

Пунктом 19 Порядку встановлено, що рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи. Рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

Відповідно до акту від 07 липня 2016 року №049657 при проведенні перевірки позивач не надав документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення; не пред'явив індивідуальну контрольну книжку водія відповідно до наказу №340 Міністерства транспорту та зв'язку України від 07 червня 2010 року; не надав договір із замовником перевезень, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, реєстраційний номер інформаційного листа, страхові поліси пасажирів та водія від нещасних випадків на автомобільному транспорті, протокол перевірки та посвідчення водія певної категорії; здійснював перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Статтею 60 наведеного Закону визначено адміністративно-господарські штрафи, що застосовуються до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

В той же час, з акту перевірки від 07 липня 2016 року №049657 та постанов від 07 вересня 2016 року №000100 та №001002 не вбачається, що позивач в момент проведення рейдової перевірки виконував саме пасажирські перевезення.

Апелянт зазначає, що транспортний засіб ним використовувався в приватних цілях, про що було повідомлено посадових осіб Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Жодних доказів, що позивач здійснював пасажирські перевезення, матеріали справи не містять, а відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, всупереч ч.2 ст.71 КАС України відповідні обставини не доведені належними та допустимими доказами.

Крім того, в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 07 липня 2016 року №049657 зазначено серію і номер ліцензійної картки НОМЕР_2 та строк її дії з 16 лютого 2011 року - необмежено, що свідчить про пред'явлення позивачем відповідних документів.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що у позивача наявні документи, передбачені ст.39 Закону України «Про автомобільний рух», зокрема, посвідчення водія відповідної категорії, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу позивача №00048-01534-16, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9945561, ліцензійна карта серія НОМЕР_2, договір добровільного страхування від нещасних випадків №01/0077/16/НВТ, ліцензія серії НОМЕР_3 на надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом (внутрішні перевезення пасажирів автобусами).

Таким чином, позивач має відповідні дозвільні документи на внутрішнє перевезення пасажирів та відображення в акті перевірки від 07 липня 2016 року №049657 серії і номеру ліцензійної картки НОМЕР_2 та строк її дії, свідчить про наявність відповідних документів у позивача і на момент здійснення перевірки, іншого відповідачами не доведено.

Твердження суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні відповідні документи, оскільки позивач самостійно стверджує, що він їх не надав, є необґрунтованими, так як позивач зазначає, що документи були ним пред'явленні інспекторам при здійсненні перевірки у відповідності до законодавства.

В той же час, наявність у позивача передбачених ст.39 Закону України «Про автомобільний рух» документів не може свідчити про виконання позивачем в момент перевірки пасажирських перевезень, що є умовою для застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачених ст.60 Закону України «Про автомобільний рух», які застосовуються до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, відповідачами всупереч ч.2 ст.71 КАС України не доведено вчинення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України вимогам.

У відповідності до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на недоведеність відповідачами порушення ОСОБА_2 законодавства про автомобільний транспорт, колегія суддів приходить до висновку, що постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №001001 та №001002 від 07 вересня 2016 року не відповідають вимогам ч.3 ст.2 КАС України, зокрема винесені необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим наведені постанови є такими, що порушують права позивача та підлягають скасуванню.

В той де час, спірний акт №049657 від 07 липня 2016 року є службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушень вимог чинного законодавства відповідними суб'єктами, не спричинює правових наслідків, не містить жодного владного припису до позивача і не має для нього обов'язкового характеру, а тому не порушує прав, свобод та інтересів позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо скасування вказаного акту перевірки задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню вимоги щодо визнання протиправними дій інспектора по складанню акту, оскільки такі дії інспектора охоплюються його посадовими обов'язками та направлені на виконання наданих повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07 вересня 2016 року №001001 та №001002.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 10 серпня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Мельничук В.П.

Лічевецький І.О.