Справа № 344/3060/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7287/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Яворського І.О.,

за участі секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську лейтенанта поліції Саміла Романа Богдановича про скасування постанови

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Інспектора роти № 2 БУПП у м. Івано-Франківську лейтенанта поліції Саміла Р.Б. з вимогами про скасування постанови серії АР № 810320 від 28.02.2017 по справі про адміністративне правопорушення стосовно стягнення штрафу у розмірі 425 грн.

Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що правопорушень, вказаних в оскаржуваній постанові не вчиняв, при винесенні постанови відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства, які регулюють порядок винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Також зазначив, що під час зупинки транспортного засобу інспектором патрульної поліції мав при собі посвідчення водія.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.05.2017 в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог та правомірністю дій відповідача.

З таким рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, так як вважає, що прийняте рішення не відповідає нормам матеріального та

процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки в позовній заяві він вказав що працівник поліції не має права притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника поліції, та посилався на ст. 251 КУпАП, рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015, статтю 62 Конституції України. У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судовим розглядом встановлено, що 28 лютого 2017 року інспектором роти № 2 БУПП у м. Івано-Франківську лейтенантом поліції Саміло Р.Б. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 810320, згідно якої на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

З вказаної постанови вбачається, що 28 лютого 2017 року о 9 год 20 хв ОСОБА_2 в м.Івано-Франківську по вул. Коновальця,138, керуючи транспортним засобом Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 "Рух праворуч" та здійснив поворот ліворуч, а також не мав при собі посвідчення водія, чим порушив п.2.1а ПДР України.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не представлено жодних переконливих доказів його невинуватості. Його твердження

щодо відсутності доказів вини не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про їх безпідставність.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням такого.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Колегія суддів зазначає, що згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 25 мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, в тому числі зафіксовану на автоматичну фото- і відеотехніку.

Отже, відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження встановленого за допомогою технічного приладу адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. Будь-яких інших доказів щодо того, що позивач порушив вимоги дорожнього знаку «Рух праворуч», зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису, тощо відповідачем не надано.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив пояснення позивача про те, що після зупинки інспектором його автотранспорту відповідач повідомив про неправильне здійснення повороту, після чого попросив надати документи. Коли позивач почав шукати документи у «бардачку» та через декілька хвилин надав посвідчення водія і технічний паспорт на автомобіль, однак працівник поліції сказав, що пізно, бо вже виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, до матеріалів справи приєднано копію посвідчення водія на ім'я ОСОБА_2 з дозволеними категоріями на керування «В1» і «В».

Положеннями ч. 1 ст. 265-2 КУпАП зокрема встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене статтею 126 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Необхідно погодитись з доводами апелянта, що в матеріалах справи відсутні і суду не надані будь-які дані про тимчасове затримання транспортного засобу позивача при виявлення правопорушення, яке полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Відповідно до ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Судова колегія звертає увагу, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем не було надано належних доказів в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дій відповідача, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та протиправність постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 810320 від 28.02.2017, прийнятої відповідачем відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, внаслідок чого спірна постанова підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо скасування спірної постанови відповідача.

Слід зазначити, що звернення особи за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто в захисті права, що порушується. Суд, встановивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (ст.ст.7,8,11, ч.4 ст.112, ст.162 КАС України).

Згідно ч.2 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції невірно були встановлені фактичні обставини та надана оцінка наявним у справі документам, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року у справі № 344/3060/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 810320 від 28.02.2017.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. О. Яворський
Р. В. Кухтей
Повний текст виготовлено 15.08.2017р.