Справа № 826/19216/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 серпня 2017 року № 826/19216/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вишневського Юрія Анатолійовича про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вишневського Юрія Анатолійовича, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вишневського Ю.А., який у своєму поданні на ім'я начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві Куценка С.І. (зареєстроване в канцелярії Головного територіального управління у м. Києві 01.11.2016 року № 23/39/13409) безпідставно звинуватив ОСОБА_1, головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві у невиконанні основних обов'язків державного службовця, визначених п. 5 та п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року;

- визнати протиправними дії начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у .м Києві Вишневського Ю.А., який у своєму поданні на ім'я Начальника Головного територіального управління юстиції у .м Києві Куценка С.І. (зареєстроване в канцелярії Головного територіального управління юстиції у м. Києві 01.11.2016 року №23/39/13409) просить звільнити ОСОБА_1 з посади головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у .м Києві у зв'язку із встановленням протягом строку випробування невідповідності його займаній посаді, не маючи для цього законних підстав.

В обґрунтування позову зазначив, що наказом Начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.11.2016 року №2356/03 «Про звільнення ОСОБА_1» позивача звільнено з посади головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у .м Києві з 15.11.2016 року, у зв'язку з встановленням невідповідності займаній посаді. Підставою для видання такого наказу стало подання начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вишневського Ю.А., Закон України «Про державну службу».

З вказаним наказом позивач не погоджується та вважає його протиправним, оскільки, на думку позивача, відповідач мав скористатися своїм правом, визначеним ч. 3 ст. 68 Закону України «Про державну службу» та внести клопотання начальнику головного територіального управління юстиції у м. Києві про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у випадку, якщо відповідач вважав, що позивач не виконував основні обов'язки державного службовця.

Крім того, позивач зазначає, що у поданні Відповідачем не визначені причини його невідповідності займаній посаді, в той час, як відповідач вказує про невиконання ОСОБА_1 саме основних обов'язків державного службовця, а не посадових, що, на думку позивача, не є підставою для звільнення державного службовця, як такого, що не відповідає займаній посаді.

Також, позивач у позові вказує, що викладені в поданні обставини не відповідають дійсності і спростовуються тим, що до подання не додані документи, які підтверджують зазначені в поданні факти, а також звертає увагу на той факт, що у заяві про реєстрацію в ДП «Національні інформаційні системи відповідачем було неправильно зазначено посаду Позивача та замість «головного державного виконавця» відповідачів «заступник начальника», що, на думку позивача, стало підставою для відмови АЦСК органів юстиції у прийнятті даної заяви від позивача, оскільки документів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 є заступником начальника відділу, у позивача не було і не могло бути.

Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2016 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Під час розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило. Відповідно до наданих суду письмових заперечень позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити.

В судовому засіданні за згодою позивача, з урахуванням неявки представника відповідача, ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що Наказом Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.09.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, як такого, що визнаний переможцем конкурсу на зайняття посад державної служби, з випробувальним терміном два місяці.

19.09.2016 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві направлено лист ДП «Національні інформаційні системи» про проведення навчання та надання ОСОБА_1 доступу для роботи з Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень, Державним реєстром обтяжень рухомого майна, Державним реєстром речових прав на нерухоме майно.

05.10.2016 року Позивач пройшов навчання та 05.10.2016 року на останнього було оформлено заяву про реєстрацію в ДП «Національні інформаційні системи» Акредитований центр сертифікації ключів органів юстиції для отримання електронного цифрового підпису.

Проти вказаних обставин не заперечував позивач під час розгляду справи.

05.10.2016 року ОСОБА_1 електронний цифровий підпис не отримав через відсутність всіх документів, необхідних для ідентифікації та автентифікації підписувала (ОСОБА_1) та через встановлення невідповідності даних, що визначені поданими документами, фактичним.

Того ж дня, Позивач звернувся до Генерального директора ДП «Національні інформаційні системи» зі скаргою на відмову у видачі електронного цифрового підпису.

06 жовтня 2016 року начальником відділу Вишневським Ю.А. надано доручення №90, яким зобов'язано головного державного виконавця Чернишова С.В. у строк до 07.10.2016 року оформити, передбачені порядком документи та отримати в ДП «Національні інформаційні системи» електронний цифровий підпис.

10.10.2016 року ОСОБА_1 на ім'я Відповідача надано доповідну записку щодо виконання доручення від 06.10.2016 року № 90, відповідно до якої останній повідомив, що не може погодитися поставити свій підпис у заяві про реєстрацію для отримання електронного цифрового підпису, оскільки не має можливості ознайомитися з текстом Регламенту роботи Акредитованого центру сертифікації ключів органів юстиції України, у зв'язку з відсутністю його повного тексту на сайті АЦСК органів юстиції.

Дорученням від 10.10.2016 року №91 начальника Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві позивача зобов'язано надати письмове пояснення щодо отримання в ДП «Національні інформаційні системи» електронного цифрового підпису.

10.10.2016 року ОСОБА_1 надано начальнику відділу пояснення з приводу невиконання доручення №90 від 06.10.2016 року, відповідно до яких ОСОБА_1 підтримав доводи, які викладені у його доповідній записці від 10.10.2016 року.

26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 отримав відповідь ДП «Національні інформаційні системи» від 19.10.2016 року за вих.. №4190/01-06 на скаргу від 05.10.2016 року, відповідно до змісту якої, Позивача було повідомлено про те, що для отримання послуг ЕЦП від АЦСК, як на представника установи, відповідальній особі Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві необхідно звернутись до представництва АЦСК із повним пакетом реєстраційних документів, визначених Регламентом.

При цьому, електронний цифровий підпис Позивач, незважаючи на наявне та чинне доручення начальника відділу, не отримав, тобто доручення №90 від 06.10.2016 року не отримав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 26.10.2016 року з Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві на адресу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ГТУЮ у м. Києві надійшло доручення щодо надання повної інформації.

У відповідності до листа - повідомлення б/н від 26.10.2016 року за підписом начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ГТУЮ у м. Києві надано інформацію, яка була запитана, а також повідомлено, що надати інформацію на виконання вищезазначеного доручення, головний державний виконавець відділу ОСОБА_1 відмовився.

Тобто, доручення начальника відділу Позивачем виконано не було.

В подальшому, Начальник Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві звернувся до Начальника ГТУЮ у м. Києві Куценка С.І. з поданням, відповідно до якого просив звільнити ОСОБА_1 з посади головного державного виконавця Святошинського районного управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у .м Києві у зв'язку із встановленням протягом строку випробування невідповідності його займаній посаді.

Наказом Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.11.2016 року №2356/03 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 15.11.2016 року, у зв'язку з встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Спірні відносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до п.п. 2,3,6,10,13,14 ч.1 ст. 7 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року державний службовець має право на чітке визначення посадових обов'язків; належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення; професійне навчання, зокрема за державні кошти, відповідно до потреб державного органу; оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності; безперешкодне ознайомлення з документами про проходження ним державної служби, у тому числі висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності; проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державний службовець зобов'язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом. Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

Відповідності до ч. 2 ст. 8 того ж Закону у разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов'язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

У відповідності ч. 1 ст. 71 КАС України до кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, зважаючи на той факт, що позивач просить визнати дії відповідача протиправними, а саме визнати дії відповідача, який у своєму поданні на ім'я начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві Куценка С.І. (зареєстроване в канцелярії Головного територіального управління у м. Києві 01.11.2016 року № 23/39/13409) безпідставно звинуватив ОСОБА_1, головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві у невиконанні основних обов'язків державного службовця, визначених п. 5 та п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року та дії щодо прохання звільнити ОСОБА_1 з посади головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві у зв'язку із встановленням протягом строку випробування невідповідності його займаній посаді, не маючи для цього законних підстав, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вказаних позовних вимог та необхідність відмовити у їх задоволенні.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що в порушення вимог ст.. 71 КАС України, ОСОБА_1 не надано суду будь - яких належних та допустимих доказів на спростування встановлених відповідачем обставин щодо порушення позивачем п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу», тобто не надано доказів того, що під час виконання своїх посадових обов'язків ОСОБА_1 використовував державну мову, що є його обов'язком, як державного службовця.

Також, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи й не спростовано позивачем, що доручення №90 від 06.10.2016 року та доручення від 26.10.2016 року останнім виконано не було, що є порушенням п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Позивачем не надано суду будь - яких належних та допустимих доказів того, що він скористався своїм правом, передбаченим п. 14 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну службу» та звертався до Відповідача з вимогою провести службове розслідування з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Тобто, обставин, встановлених та зазначених у поданні Начальника Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про звільнення ОСОБА_1, позивач не намагався спростувати.

Також, суд звертає увагу й на той факт, що зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивачем, як державним службовцем під час його службової діяльності виявлено факти порушення Начальником Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Вишневським Ю.А. вимог Закону України «Про державну службу», однак, в порушення вимог ч. 2 ст. 8 цього ж Закону та ч. 1 ст. 71 КАС України, позивач не надав суду доказів виконання свого обов'язку щодо свого звернення за вказаними фактами до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби з метою забезпечення законності.

Тобто, правових підстав для визнання дій відповідача протиправними судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 94 КАС України, суд приходить до висновку про можливість віднести судові витрати за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 128 ,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур