Справа № 591/985/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/985/17
Провадження № 2-а/591/289/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.,

при секретарі Кальченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Пальгуй Віктора Дмитровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

24 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Пальгуй В.Д. серії АР № 917451від 16.02.2017 року, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 16.02.1017 року на вул. Площа Покровська в м. Суми водій ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку № 3.34 «Зупинку заборонено», а саме: здійснив зупинку в зоні дії даного знаку, чим порушив п.п. 33.3.34 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає, що дії відповідача є протиправними, а постанова підлягає скасуванню, з таких підстав.

В судовому засіданні 30.05.2017 року позивач позов підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні 30.05.2017 року відповідач інспектор роти № 1 батальйону УПП в м. Суми Пальгуй В.Д. заперечував проти позову, пояснив, що позивачем було порушено ПДР, зупинка здійснена в заборонено місці, і позивач сам це визнав при складенні постанови, що зафіксовано на відеозаписі. Відповідач просив долучити до матеріалів справи відеозапис з камери нагрудного спостереження та дослідити його.

На підтвердження своїх заперечень представник відповідача в судове засідання 21.07.2017 року надав суду вказаний відеозапис, що стосується обставин розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с.31, 32).

Оскільки в судове засідання 21.07.2017 року позивач не з'явився, розгляд справи було відкладено на 11.08.2017 року, для надання позивачу можливості ознайомитись з відеозаписом та надати свої пояснення.

Однак 11.08.2017 року позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, пояснень з приводу відеозапису не надав, тому суд розглянув справу на підставі тих доказів, які були надані сторонами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою АР № 917451від 16.02.2017 року, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 16.02.1017 року на вул. Площа Покровська в м. Суми водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку № 3.34 «Зупинку заборонено», а саме: здійснив зупинку в зоні дії даного знаку, чим порушив п.п. 33.3.34 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с. 8).

Відповідачем надано суду відеозапис фіксації правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с.31).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, визначений ст. 289 КУпАП і становить 10 днів з дня винесення постанови.

В даній справі строк оскарження позивачем не пропущено, так як позов відправлено до суду поштовим зв'язком 24.02.2017 року (а.с.2).

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

В даній справі відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що факт вчинення адміністративного правопорушення встановлений, зафіксований, підтверджений і закріплений доказами. Відповідач зазначив, що позивач з самого початку визнавав факт скоєння ним правопорушення, та просив, щоб його не штрафували, а попередили.

Доводи позивача про те, що не велось фіксування порушення ПДР та що поліцейськими не застосовувався відеозапис - не відповідають дійсності, так як відеозапис наданий суду стороною відповідача в якості доказу.

Посилання позивача (висловлені ним у позові) про те, що він діяв у стані крайньої необхідності і що зупинку було ним здійснено через технічну несправність автомобіля - не підтверджуються матеріалами справи, а навпаки спростовуються відеозаписом, наданим відповідачем. Зокрема, з відеозапису не вбачається, що протягом всього розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач заявляв про несправний технічний стан свого автомобіля чи про вимушену зупинку.

Крім того, суд вважає, що позивач хибно трактує поняття крайньої необхідності.

Так, відповідно до ст. 18 КУпАП, що дає визначення крайньої необхідності, для цього стану необхідно сукупність декількох умов, а саме: 1) дія повинна бути вчинена для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

При цьому суд з обставин справи не вбачає будь-якої небезпеки, яка б загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, і яку позивачу необхідно було усувати в тій ситуації за тих обставин, за яких він порушив п.п. 33.3.34 ПДР України та зробив зупинку в зоні дії заборонного знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

При цьому суд зауважує, що якщо б дійсно позивач здійснив вимушену зупинку в місці, де зупинку заборонено, то згідно п. 15.14 ПДР він як водій повинен був вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил (ввімкнути аварійну світлову сигналізацію; установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху).

З відеозапису вбачається, що таких заходів позивачем не вживалось, що свідчить про недоведеність його тверджень про вимушену зупинку.

Та обставина, що позивач здійснив зупинку у забороненому місці - не є діями позивача у стані крайньої необхідності, оскільки позивачем не доведено виникнення стану крайньої необхідності.

Посилання позивача на постанови інших місцевих судів у справах за адміністративними позовами про скасування постанов інспекторів патрульної поліції про притягнення осіб до адміністративної відповідальності - суд вважає недоречними, оскільки судові рішення постановлюються з врахуванням обставин кожної конкретної справи, а в даній конкретній справі відповідач належними доказами довів правомірність прийнятої ним постанови; при перегляді відеозапису, наданого відповідачем, будь-яких сумнівів у винності позивача у суду не виникло; суть адміністративного правопорушення визначена чітко, і крім того, з відеозапису вбачається, що позивач сам визнав факт скоєння ним правопорушення - здійснення зупинки в зоні дії дорожнього знаку № 3.34 «Зупинку заборонено».

Стосовно інших доводів позивача про неправомірність дій відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В даному випадку суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці вчинення адміністративного правопорушення - не призвів до порушення процесуальних прав позивача, закріплених у ст. 268 КУпАП.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Вимоги щодо змісту такої постанови встановлені цією ж нормою ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Факт вчинення позивачем правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення вимог дорожнього знаку та порушення правил зупинки, підтверджується постановою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відеозаписом з нагрудної відеокамери інспектора поліції, а також поясненнями самого позивача як під час розгляду справи працівником поліції, де він визнав, що дійсно вчинив правопорушення.

Тому дії інспектора поліції щодо розгляду справи безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення були правомірними і відповідали вищезгаданим нормам діючого законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу роз'яснювались його права, в тому числі і передбачені ст. 268 КУпАП про надання правової допомоги.

При цьому суд зазначає, що згідно діючого законодавства особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право оскаржити зазначену постанову як до вищестоящого органу, так і до суду.

Відповідно до ст.268 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, оскаржувати постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що справа про адміністративне правопорушення розглянута повноважною особою, в присутності позивача, з'ясовано обставини справи, роз'яснені права та вислухані пояснення позивача, в яких позивач визнав вину у вчинені правопорушення, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності вручена позивачу та підписана ним без зауважень.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що наданими суду доказами підтверджено факт порушення позивачем вимоги дорожнього знаку п. 3.34 ПДР України, а отже правомірність дій та рішення відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, з огляду на що постанова серії АР № 917451 від 16.02.2017 року є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 71, 122, 128, 160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Пальгуй Віктора Дмитровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського адміністративного апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова