Справа № 164/1167/17
Суддя: Невар О. В.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 164/1167/17
п/с 2-а/164/579/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 серпня 2017 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Оліферчук І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Костючика М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є інвалідом війни, має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни. У 2017 році управлінням соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 2700 гривень. Сам вид такої допомоги та її розмір було встановлено Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 року. Для інвалідів війни її було визначено у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" станом на 1 травня 2017 року розмір мінімальної пенсії за віком становив 1312 гривень. Статтею 17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, передбачених ст.ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку, або через установи банків: пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання чи одержання утримання. Законами України від 19 грудня 2006 року „Про Державний бюджет України на 2007 рік" та від 28 грудня 2007 року „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" була спроба змінити формулювання відповідних положень Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу" в частині, що стосується розміру цієї разової грошової допомоги, встановленої Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року, однак вказані зміни були визнані Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України. В зв'язку з цим позивач повинен був отримати у 2017 році 9184 гривень разової грошової допомоги, однак отримав лише 2700 гривень, тобто недоплата за 2017 рік становить 6484 гривень. На звернення позивача стосовно виплати йому у 2017 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, передбаченому законом, управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області відмовило у проведенні її перерахунку. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд зобов'язати управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області здійснити йому перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни, за 2017 рік відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" на момент виплати, з урахуванням раніше виплачених сум.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просив суд зобов'язати управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області здійснити йому перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни, за 2017 рік відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" на момент виплати, з урахуванням раніше виплачених сум.

Представник відповідача - управління соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації Костючик М.М. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечує. Підтвердив, що позивачу у 2017 році виплату щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня здійснено відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 5.04.2017 року ,,Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і ,,Про жертви нацистських переслідувань" у розмірі 2700 гривень. Право встановлювати розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано Кабінету Міністрів України ще з 1.01.2015 року Законом України „Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року, яким внесено зміни до Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України. Пунктом 26 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України встановлено, що норми ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни. В квітні 2017 року позивачу виплачено відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 5.04.2017 року ,,Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і ,,Про жертви нацистських переслідувань" разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 2700 гривень. 28.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області із заявою про перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни, за 2017 рік відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" на момент виплати, з урахуванням раніше виплачених сум. Відповідач 3.05.2017 року відмовив позивачу у здійсненні перерахунку і виплати щорічної разової грошової допомоги відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні позивач та представник відповідача, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, посвідчення серії НОМЕР_1 від 8.06.2016 року, повідомлення № В-206/04-10 від 3.05.2017 року.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17-1 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Розмір мінімальної пенсії за віком передбачено ст. 28 Закону України ,,Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" і встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ст. 7 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 1 травня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, - 1312 гривень.

1.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року ,,Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", п. 26 якого встановлено, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов?язкового державного соціального страхування. Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним Судом України неконституційними.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року у справі № 1-11/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно ст.ст. 63, 69 Закону України „Про Конституційний Суд України" від 16.10.1996 року рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 5.04.2017 року ,,Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і ,,Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і ,,Про жертви нацистських переслідувань" у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і ,,Про жертви нацистських переслідувань" здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення). Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3500 гривень; II групи - 3100 гривень; III групи - 2700 гривень.

Розміри соціальних виплат залежать від економічних чинників, на що вказав Конституційний Суд України у рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов?язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Зазначене підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі „Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Також при вирішенні спірних правовідносин суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні „Великода проти України" від 3.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави Україна та наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження „справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 3.10.1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, здійснюючи нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня, діяло відповідно до Закону України від 28.12.2014 року „Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (чинного з 1.01.2015 року) та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 5.04.2017 року ,,Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і ,,Про жертви нацистських переслідувань".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області при проведенні нарахування та виплати разової грошової допомоги позивачу діяло в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки при розгляді справи не встановлено, що в діях відповідача наявні порушення вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про зобов'язання вчинити певні дії слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7-14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 19, 22, 46 Конституції України, рішеннями Конституційного Суду України № 4-зп від 3.10.1997 року, № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року, № 1-11/2012 від 25.01.2012 року, Бюджетним кодексом України, Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 5.04.2017 року „Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і „Про жертви нацистських переслідувань", Законом України „Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Маневицький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо постанову було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В. Невар