Справа № 823/1074/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року справа № 823/1074/17

11 год. 57 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді - Тимошенко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Потенко А.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - Короляка Р.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (далі - позивач) до Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому позивач просить:

1) визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування пені в сумі 1822,06 грн;

2) зобов'язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків, шляхом виключення з неї відомостей про нарахування позивачу пені з ПДФО в сумі 1822,06грн.

Позов мотивовано тим, що податковий орган безпідставно нарахував позивачу пеню за затримку сплати узгодженого зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, оскільки таке зобов'язання сплачене у встановлений законом строк. При цьому помилкове зарахування сплачених коштів на інший казначейський рахунок згідно з висновками Верховного Суду України не є податковим правопорушенням. У зв'язку з цим, просив задовольнити позов.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивачем помилково сплачено податок на доходи фізичних осіб на рахунок УДКСУ в м. Черкаси, тоді як він має бути сплачений на рахунок УДКСУ в Черкаському районі. Оскільки перерахування коштів з рахунку ДПІ у м.Черкасах здійснено 17.06.2016 на підставі заяви позивача, за час затримки сплати узгодженого зобов'язання нарахована пеня. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що згідно з договором купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку 14.06.2013 позивач продала ОСОБА_4 незавершений будівництвом житловий будинок з гаражем та надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, у зв'язку з чим отримала дохід у сумі 103400,00грн.

На підставі наданих приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Дудкою Г.І. реквізитів згідно з квитанцією від 14.06.2013 №3895280 позивачем сплачено податок на доходи фізичних осіб в сумі 5170,00грн з призначенням платежу: 101; НОМЕР_1; 11010500; Податок з доходів фізичних осіб; банк отримувача - ГУ ДКСУ у Черкаській області.

04.04.2014 позивачем подана до ДПІ у Черкаському районі декларація про майновий стан і доходи, якою самостійно визначено до сплати в бюджет зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5170,00грн.

На підстави заяви позивача від 02.06.2016 №1 вищевказані кошти 17.06.2017 перераховані з одного бюджетного рахунку на інший, що підтверджується даними зворотного боку облікової картки позивача.

У зв'язку з цим, 17.06.2017 відповідач нарахував позивачу пеню в сумі 1822,06грн за затримку сплати узгодженого зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Надаючи оцінку встановленим обставинам в контексті позовних вимог, суд врахував таке.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з абзацом 1 пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд врахував, що відповідач, як на підставу порушення строків сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб у сумі 5170,00 грн посилається на те, що останнім здійснено сплату такого податку на рахунок УДКСУ в м.Черкасах, тоді як позивач мав сплатити такий податок на рахунок УДКСУ у Черкаському районі.

Однак, суд не погоджується з такими доводами контролюючого органу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з підп. 9.1.2. п. 9.1. ст. 9 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб належить до загальнодержавних податків.

Зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (пункт 9.3. статті 9 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 29 Бюджетного кодексу України, до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 66, 69, 69-1 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами.

До доходів загального фонду Державного бюджету України належить податок на доходи фізичних осіб (крім податку, визначеного пунктом 1-1 цієї частини статті), що сплачується (перераховується) згідно з Податковим кодексом України у розмірі 25 відсотків на відповідній території України (крім території міст Києва та Севастополя) та у розмірі 60 відсотків - на території міста Києва.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з частиною 4 статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказам Державного казначейства України від 26.06.2002 №122, єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

ЄКР, відкритий на балансі Державного казначейства України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України.

На субрахунках ЄКР ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а вже саме зарахування податку на відповідний рахунок має значення для обліку коштів.

Відповідно до частини 5 статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Вищезазначена позиція викладена в листі Державної фіскальної служби України від 13 серпня 2014 року № 1128/5/99-99-20-03-01-16.

З огляду на викладене, суд зазначає, що всі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами бюджету, а відтак, всі податки і збори (обов'язкові платежі) визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок, у зв'язку з чим податкове зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб вважається виконаним з дня зарахування сплачених останнім коштів на єдиний казначейський рахунок.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 08 серпня 2013 року у справі №К/991/38036/12, від 14 травня 2014 року у справі №К/800/34547/13 та постанові Вищого адміністративного суду України від 10 червня 2014 року у справі №К/9991/38801/12.

Крім того, згідно з правовою позицією Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.06.2015 у справі №21-377а15, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК.

Крім того, на думку колегії суддів, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відтак, з наведеного вбачається, що позивач сплатив податок на доходи фізичних осіб в повному обсязі та своєчасно, тобто у строки, встановлені податковим законодавством.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням того, що у справі було встановлено своєчасна сплата позивачем податку на доходи фізичних осіб, суд дійшов висновку про протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області щодо нарахування ОСОБА_3 пені в сумі 1822,06грн.

Зобов'язати Черкаську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Черкаській області внести зміни до інтегрованої картки ОСОБА_3, шляхом виключення з неї відомостей про нарахування позивачу пені з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1822,06грн.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області () на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) сплачений судовий збір за подання цього позову в сумі 1280грн (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копії постанови направити сторонам.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлений 09.08.2017