Справа № 752/14897/17
Суддя: Мирошниченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/444/17
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

08.08.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Мирошниченко О.В., при секретарі Мархотко А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві та просила визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у поновленні їй виплати пенсії за віком та зобов'язати нарахувати та виплатити належні їй суми пенсії за період з 01 червня 2015 року та в подальшому.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 208 році їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з даного часу перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду.

З 2009 року отримує пенсію згідно Закону України «Про державну службу» та являється працюючим пенсіонером, працює суддею Вищого господарського суду України.

Проте, з 01 квітня 2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, виплата зазначеної пенсії була призупинена у зв'язку з тим, що позивач працювала на посаді судді.

Як вбачається зі змісту пункту п'ятого Розділу ІІІ Прикінцевих положень даного закону, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій та статус суддів».

Станом на 01 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону, яким би було встановлено порядок призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних. Тому, починаючи з 01 червня 2015 року правові підстави для призупинення виплати позивачу вже призначеної раніше пенсії відпали.

17.02.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про поновлення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Однак, листом Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м.Києві, її було відмовлено.

З урахуванням викладеного просила позов задовольнити.

Із заперечень представника відповідача вбачається, що проти задоволення позовних вимог заперечують посилаючись на те, що позивачу було обґрунтовано відмовлено у поновленні виплаті пенсії за період з 01 червня 2015 року, оскільки з 17.11.2011 року остання обіймає посаду судді Вищого господарського суду України, з урахуванням чого просила у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, прихожу до наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно статті 22. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із конституційних гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, зокрема для суддів у відставці - щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічне положення закріплено в ч. 7 ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України";Про державну службу": «Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Як вбачається ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком в 2008 році, а тому на її не поширюється дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 по справі «Суханов та Ільченко проти України»(Заяви № 68385/10 та 71378/10) зазначає, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.12.2015 по справі «Фабіан проти Угорщини: відмова державою у виплаті пенсії працюючому на державній службі пенсіонеру»(Заява № 78117/13) вважає, що різне трактування пенсіонерів, що працюють в державному і приватному секторах, з однієї сторони, і між різними категоріями державних службовців, з іншої сторони, щодо права на продовження отриманні пенсії за віком, де заявник став жертвою, не ґрунтується на будь-якому "об'єктивному і розумному виправданні", навіть беручи до уваги певну свободу розсуду, що надається договірним сторонам в цій області.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як вбачається зі змісту пункту п'ятого Розділу ІІІ Прикінцевих положень даного закону, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій та статус суддів».

Станом на 01 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону, яким би було встановлено порядок призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних. Тому, починаючи з 01 червня 2015 року правові підстави для призупинення виплати позивачу вже призначеної раніше пенсії відпали.

На цій підставі позивач звернулась із заявою до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві від 20.03.2017 року про здійснення виплат належних їй пенсій за період з 01 червня 2015 року, однак їй було відмовлено, на що слід зазначити наступне.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: абз. 2 ч. 1 ст. 47, відповідно до якого - тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього поновлюється.

Однак, зі змісту пункту п'ятого розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вбачається, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Станом на 01 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону, яким би було встановлено порядок призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних.

Отже, норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині зупинення виплати пенсій особам на яких поширюється дія цього закону втратили чинність з 01 червня 2015 року.

Встановлено, що з 01 квітня 2015 року Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у місті Києві припинило виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, однак, незважаючи на втрату чинності норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині зупинення виплати пенсій певним категоріям осіб, відновлена не була.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не спростував доводи позивача, з урахуванням чого прихожу до висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні раніше призначеної пенсії за віком з 01 червня 2015 року та як наслідок, про необхідність зобов'язання відповідача поновити належні суми пенсії позивачу за період з 01 червня 2015 року та в подальшому.

На підставі частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, ст. 94, , ч. 6 ст. 128, 162, 163, 183-2 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні раніше призначеної пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року та в подальшому відповідно до Закону України «Про державну службу»

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у місті Києві поновити виплату ОСОБА_1 призначеної раніше пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» за період з 01 червня 2015 року та в подальшому.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя