Справа № 826/26947/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Деснянського районного відділу Головного управління в м. Києві Державної міграційної служби України, за участю третіх осіб - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва", Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Деснянського районного відділу Головного управління в м. Києві Державної міграційної служби України, за участю третіх осіб - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва", Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив визнати дій щодо відмови у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 - незаконними, зобов'язати здійснити реєстрацію місця проживання позивача за вказаною адресою у гуртожитку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2017 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач 22 квітня 2015 року звернувся до Деснянського районного відділу у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України із заявою про реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 07 травня 2015 року Деснянський районний відділ у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України повідомлено позивача про відмову у реєстрації місця проживання, оскільки позивачем не надано до територіального підрозділу вичерпного переліку документів.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять будь-яких доказів подання позивачем усіх необхідних документів для здійснення державної реєстрації місця проживання, у тому числі дозволу на проведення реєстрації місця проживання у гуртожитку, який є об'єктом комунальної власності, а також договору оренди, укладеного з Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що ним до відповідача надано усі документи, необхідні для проведення реєстрації, тому відповідач протиправно відмовив позивачу у проведенні реєстрації.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

За приписами вказаного Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Вказаним Законом визначено вичерпний перелік необхідних документів для реєстрації місця проживання та заборонено вимагати для реєстрації подання особою інших документів.

За змістом статей 128, 129 ЖК України підставою для вселення на жилу площу у гуртожиток є спеціальний ордер, що видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі спільного рішення адміністрації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно статей 130, 131 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається Примірним положенням про гуртожитки.

Відповідно до Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року №84, встановлено порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитків, жила площа в гуртожитках надається відповідно до статті 128 Житлового кодексу Української РСР незалежно від черговості, наявності пільг тощо в розмірі не менше 6 квадратних метрів на одну особу (пункт 8, 9 Розділу І). При цьому, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку (пункт 1 Розділу ІІ). Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв'язку з проживанням у гуртожитку (пункт 7 Розділу ІІІ).

Аналогічні положення містилися у пунктах 9, 10, 12, 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів України № 208 від 03 червня 1986 року, яке діяло на момент заселення позивача до гуртожитку та втратило чинність з 19 серпня 2015 року відповідно до постанови КМУ від 12 серпня 2015 року № 582.

Відповідно до ч. 1 статті 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно ч. 1 та 2 статті 61 цього Кодексу користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Пунктом 66 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, які затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 (далі - Правила) передбачено, що при вселенні в жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, який зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання (пункт 72 Правил).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077 затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів.

Відповідно до пункту 2.2 цього Порядку для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру.

Тобто статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також пунктом 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів визначено перелік документів, які особа або її законний представник подає для реєстрації місця проживання. Таким чином, зі змісту положень вищезазначених правових норм вбачається, що підтверджувальними документами, що дають право на проживання у житлі, можуть бути, зокрема, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. Законодавцем також передбачено, що у разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

З матеріалів справи вбачається, що у 2012 році на підставі Розпорядження КМДА №2131 29 листопада 2012 року «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлофонду ПАТ «ХК «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади м. Києва до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій» передав комунальну власність територіальної громади м. Києва до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації гуртожиток по АДРЕСА_1.

Таким чином, з 2012 року гуртожиток по АДРЕСА_1, є об'єктом комунальної власності.

Як установлено судом першої інстанції, між КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва" та ОСОБА_3 договірні відносини відсутні.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, у ордері на заселення в гуртожиток №12 від 16 жовтня 2012 року зазначена лише адреса гуртожитку, та право позивача зайняти одне ліжко-місце, але не зазначено конкретної кімнати.

Згідно довідки №384 від 28 серпня 2015 року, виданої начальником Житлово-експлуатаційної контори №304 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва ОСОБА_3 дійсно проживає у кімнаті 25 у гуртожитку по АДРЕСА_1 без реєстрації.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність ордера на вселення у житлове приміщення не має юридичного значення для розгляду заяви про реєстрацію місця проживання у спірних правовідносинах, оскільки термін дії ордеру становить 30 днів і є лише підставою для поселення у житлове приміщення, що в даному випадку було здійснено ще у 2012 році, і ця обставина не є спірною.

З урахуванням наведеного судом першої інстанції вірно було зазначено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів подання позивачем необхідних документів для здійснення державної реєстрації місця проживання, у тому числі дозволу на проведення реєстрації місця проживання у гуртожитку, який є об'єктом комунальної власності, а також договору оренди, укладеного з Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Відповідно, дії відповідача щодо відмови у реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 не є протиправними, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.