Справа № 807/592/16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/4396/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Торкот Д.О.

представника відповідача: Кулинич М-М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Підприємства об'єднання громадян експлуатаційно-виробниче підприємство «Учбово-спортивна база» Закарпаття» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» агропромислового комплексу України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року за позовом Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (Далі - Берегівська ОДПІ) до Підприємства об'єднання громадян експлуатаційно-виробниче підприємство «Учбово-спортивна база» Закарпаття» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» агропромислового комплексу України (Далі - Підприємство) про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року Берегівська ОДПІ звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому із урахування зміни предмета позову просила стягнути з Підприємства податковий борг в сумі 864 142,84 грн за рахунок готівки, що належать йому на праві власності, а також коштів, які знаходяться на банківських рахунках, а саме : філія АТ «Укрексімбанк» м. Ужгород (МФО 312226) р/р № 2956, № 2956, № 5055, Закарпатське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Ужгород (МФО 312378) р/р № 6429, № 5700, № 2657.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2017 адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, Підприємство подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та невідповідністю його висновків обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не досліджувались обставини, які свідчать про часткове погашення підприємством узгодженої суми податкового боргу в розмірі 790 000 грн, на підтвердження чого до апеляційної скарги були долучені копії відповідних квитанцій. Тому просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2017 та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Кулинич М-М.А., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши наявні в справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що Підприємство () є юридичною особою та знаходиться за адресою : вул. Корятовича, будинок 1, м. Берегове, Закарпатська обл, 90202.

Згідно податкової декларації з податку на додану вартість, відповідачем самостійно задекларовано зобов'язання по даному платежу за січень 2016 року сума зобов'язань 107 188,00 грн, граничний термін сплати 01.03.2016, за лютий 2016 року у розмірі 90 417,00 грн, з граничним терміном сплати до 30.03.2016, за грудень 2015 року сума зобов'язань 107 476,00 грн, граничний термін сплати 30.01.2016, за листопад 2015 року сума зобов'язань 175 307,00 грн, граничний термін сплати 30.12.2015, за жовтень 2015 року сума зобов'язань 238 456,00 грн, частково погашена відповідачем самостійно протягом грудня 2015 року - квітня 2016 року, термін сплати до 30.11.2015.

Борг по рентній платі за користування надрами в розмірі 108 192,90 грн виник в результаті самостійно поданої відповідачем засобами електронного зв'язку податкової декларації № від 03.02.2016 за 2015 рік.

Крім того, позивачем було самостійно задекларовано та подано декларацію № від 29.02.2016 за 2015 рік з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 113 616,00 грн з граничним терміном сплати 10.03.2016 відповідно до положень ст.ст. 57,137 ПК України.

Борг по туристичному збору в розмірі 2 113,43 грн виник в результаті не сплати самостійно задекларованої суми відповідно до податкової декларації № від 29.01.2016 за 2015 рік із сумою зобов'язань на 2 316,75 грн, з якої 203,32 грн погашені в результаті наявної у відповідача переплати на дату нарахування, термін сплати 19.02.2016 відповідно до положень ст.ст.57, 268 ПК України.

Також, відповідно до поданої податкової декларації на 2016 рік з плати за землю № 2 від 18.02.2016 відповідач самостійно визначив зобов'язання по платежу земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності у розмірі 92 047,68 грн з помісячною сплатою по 7 670,64 грн.

Станом на 27.07.2016 за відповідачем рахується податковий борг в розмірі 864 142,84 грн, який виник у результаті несплати штрафних санкцій за порушення законодавства з обігу готівки, а саме : податкових повідомлень-рішень форми «С» № від 29.09.2014 на загальну суму 837 850 грн, № від 29.09.2014 на загальну суму 1 грн, № від 29.09.2014 на загальну суму 26 291,84 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 по справі № 807/3143/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016, у задоволенні позову Підприємства до Берегівської ОДПІ про скасування податкових повідомлень-рішень № , № та № було відмовлено.

Берегівською ОДПІ було сформовано та вручено відповідачу податкову вимогу за формою «Ю» № 832-23 від 13.08.2015 за кодом бюджетної класифікації 11021000 (податок на прибуток приватних підприємств) на суму 15 956,28 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сума податкового зобов'язання є узгодженою та у встановлені строки відповідачем сплачена не була, тому така визнається сумою податкового боргу та підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно ст.92 Основного Закону, виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Податковий кодекс України (Далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідачем не оспорюється факт наявності у підприємства податкового боргу, а також підстави його виникнення.

Отже, предметом доказування в даній справі є наявність правових підстав для стягнення судом усієї суми податкового боргу відповідача в розмірі 864 142,84 грн з його рахунків.

Згідно п.41.2 ст.41 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

У відповідності до п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 цього Кодексу. Зазначені норми визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, зокрема стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пунктів 95.2-95.3 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вбачається із матеріалів справи, у зв'язку з наявністю у відповідача податкового боргу позивачем надсилалась йому податкова вимога № 832-23 від 13.08.2015, яка була отримана директором підприємства Чуха О.М.

Однак податковий борг станом на день звернення податкового органу із розглядуваним позовом та розгляду справи судом першої інстанції, не був погашений в повному обсязі.

Оскільки за відповідачем рахувався податковий борг у розмірі 864 142,84 грн, а суду першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його погашення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що такий підлягає погашенню на підставі рішення суду.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку із сплатою спірної суми боргу, яка підтверджена платіжними дорученнями долученими до апеляційної скарги, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції такі надані не були.

Частиною другою статті 195 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, лише в тому випадку, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Проте, апелянтом не було наведено таких обґрунтувань.

Згідно ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова є законною, доводи, викладені в апеляційні скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, при його ухваленні порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Підприємства об'єднання громадян експлуатаційно-виробниче підприємство «Учбово-спортивна база» Закарпаття» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» агропромислового комплексу України залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року по справі № 807/592/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. О. Яворський
Л. П. Іщук

Повний текст ухвали складено 15.08.2017.