Справа № 804/3321/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2017 р. Справа № 804/3321/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
при секретаріБурцевій Я.Е.
позивача представника відповідача представника третьої особи-1 представник третьої особи-2 Сердюк Є.О. Тімченко О.Є. Савельєва О.В. не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа-1 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_2 , третя особа-2 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військову частину НОМЕР_3 визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -
25 травня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі відповідач) до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_2 , з вимогами:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні сержанта ОСОБА_1 з військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення сержанта ОСОБА_1 з військової служби;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у розмірі 100000 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що під час проходження військової служби за контрактом було проведено медичний огляд позивача, за результатом якого було зроблено висновок про обмежену придатність позивача до військової служби, про що видано свідоцтво про хворобу № 515 військово-лікарської комісії, яким позивач визнаний обмежено придатним до військової служби. У зв`язку з встановленим діагнозом, за станом здоров`я, позивач подав рапорт про звільнення з військової частини за станом на здоров`я, проте поданий рапорт відповідачем не погоджено. Вважає відмову протиправною, посилаючись на пункт «б» частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якою зазначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби (а.с.3-8).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 р. відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи-2 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військову частину НОМЕР_3 .
У судовому засіданні 17.07.2017 року позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також усно уточнив позовні вимоги, виключивши вимоги в чсатині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у розмірі 100000 грн.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що наразі в країні дії особливий період, отже на підставі пункту б частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії особливого періоду з військової служби за станом здоров`я звільняються військовослужбовці - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу. Зважаючи на викладене вважає, що підстав до звільнення з військової служби за станом здоров`я позивача немає.
Представник Військової частини НОМЕР_2 у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що підстави для звільнення з військової служби за станом здоров`я позивача відсутні.
Представник Військової частини НОМЕР_3 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Правом на подання письмових пояснень не скористався.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи-1, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
15 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2016 року №135, відповідно до пункту 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», продовжено термін військової служби за дати закінчення попереднього контракту на період до оголошення демобілізації сержанту ОСОБА_1 з 15.10.2016 року.
Згідно свідоцтва про хворобу № 339 від 24.02.2017 р. (а.с. 14), виданого Військово-лікарською комісією Південного регіону, позивачу встановлено діагноз: хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з L5-S1 корінцевим синдромом справа, незначним порушення функції правої нижньої кінцівки. Обмежений міжхребцевий остеохондроз, спондилоартроз грудного, поперекового відділів хребта з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Захворювання, ТАК, пов`язані з захистом Батьківщини. Постанова військово-лікарської комісії про придатність до військової служби - обмежено придатний до військової служби.
29 березня 2017 року позивач звернувся до командира автомобільного взводу Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку зі станом здоров`я.
Вказаний рапорт скеровано до командира військової частини НОМЕР_2 , з метою надання роз`яснення щодо можливості звільнення сержанта ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Листом від 03.04.2017 року № 979 (а.с. 16) ОСОБА_1 було надано відповідь, в якій зазначено, що у відповідача відсутні правові підстави для звільнення позивача з військової служби, у відповідності до п. б. ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" оскільки можливе звільнення за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово - лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо особа не висловила бажання продовжувати військову службу.
Так, спірні правовідносини регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", згідно змісту якого встановлено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
В силу приписів частини 2 статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (частини 3 статті 2 вказаного Закону).
Частиною 4 згаданої статті Закону № 2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1, 2 статті 19 Закону № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.
Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом (частина 4 вказаної статті Закону № 2232-XII).
Згідно частини 2 статті 26 Закону № 2232-XII, звільнення зі служби проводиться військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Частиною 6 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема: у зв`язку із закінченням строку контракту (п."а"); за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби (п. "б").
Згідно з пунктом 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, які визнані обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець на підставі відповідних клопотань. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Так, матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про хворобу № 339 від 24.02.2017 р., виданого Військово-лікарською комісією Південного регіону, позивачу встановлено діагноз: хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з L5-S1 корінцевим синдромом справа, незначним порушення функції правої нижньої кінцівки. Обмежений міжхребцевий остеохондроз, спондилоартроз грудного, поперекового відділів хребта з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Захворювання, ТАК, пов`язані з захистом Батьківщини. Постанова військово-лікарської комісії про придатність до військової служби - обмежено придатний до військової служби.
Судом з`ясовано, що вказаним свідоцтвом встановлено про обмежену придатність ОСОБА_1 до військової служби.
За наведених обставин, суд вважає, що у відповідача були наявні підстави для звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я .
Разом з цим, суд спростовує доводи представника відповідача, що під час вирішення поставленого у рапорті питання позивача про звільнення з військової служби, за станом здоров`я застосуванню підлягають норми пунктом 1 (пп. "б") частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII, зважаючи на таке.
Так, пунктом 1 (пп. "б") частини 8 цієї статті Закону № 2232-XII закріплено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 9 ст. 26 Закону № 2232-XII).
Визначення особливого періоду надано в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України».
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону України «Про оборону України» передбачає, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім цього, в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації та демобілізації.
Мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Таким чином, відповідно до вищезазначених норм права, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а у випадку оголошення війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Суд зазначає, що в розглянутому періоді в Україні не оголошено воєнний час, отже й, відсутні підстави для вирішення питання про переведення економіки, органів влади, юридичних осіб та військових формувань в умови мирного стану (часу), а саме - демобілізації.
Виконуючим обов`язки Президента України 17.03.2014 року було видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, яким оголошено та проведено частково мобілізацію протягом 45 діб, цей указ набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1126-VII від 17.03.2014 року, який набрав чинності 18.03.2014 року.
Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 від 06.05.2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1240-VII від 06.05.2014 року, який набрав чинності 07.05.2014 року.
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1595-VII від 22.07.2014 року, який набрав чинності 24.07.2014 року.
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 20.01.2015 року.
Враховуючи вищезазначені Укази Президента України, особливий період, визначення якого наведено в статтях 1 Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «;Про оборону України» в Україні діяв з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року, з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року, з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року, з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року.
Суд зазначає, що в чинному законодавстві України відсутня пряма норма, яка пов`язує закінчення особливого періоду виключно із демобілізацією.
Строк, на який оголошено останню хвилю часткової мобілізації був встановлений до 22.08.2015 року, нове рішення про проведення мобілізації не приймалось, як і рішення про введення воєнного стану, отже, суд приходить висновку, що станом на 17.10.2016 року закінчився особливий період, у зв`язку із чим у відповідача були наявні підстави для прийняття рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження громадянином України ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України.
Отже, доводи відповідача щодо відсутності підстав для звільнення позивача за 6 статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку наявністю особливого стану країні є безпідставними, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття рішення про звільнення з військової служби з станом здоров`я підлягають задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання звільнити позивача зі Збройний сил України за станом здоров`я, суд зазначає наступне.
Відповідно пункту 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "г", "е", "є", "ж", "и", "і", "ї", "й" та "л" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Виходячи зі змісту зазначеної норми виключне повноваження щодо припинення контракту належить саме командуванню військової частини, а тому суд не може підміняти собою повноваження командування військової частини та вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за станом здоров`я, з урахуванням висновків суду.
Виходячи з вищевикладеного суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині позову щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 зі Збройних сил України зі станом здоров`я задоволенню не підлягають.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дій та рішень.
За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 17 липня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 24 липня 2017 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа-1 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_2 , третя особа-2 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військову частину НОМЕР_3 визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_4 ).
Зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_4 ) про звільнення з військової служби, з урахуванням висновків суду
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 24 липня 2017 року.

Суддя С. В. Прудник