Справа № 804/7202/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 р. Справа № 804/7202/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В.
при секретарі Грушко Н.В.
позивача ОСОБА_1 прокурора Масенко А.О. представника відповідача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідача 2: Прокуратури Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -
26.10.2016 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) до відповідача 1: Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (далі відповідач 1), відповідача 2: прокуратури Дніпропетровської області (далі відповідач 2), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:
- визнати головним відповідачем за розклад нотаріальної діяльності(примушення до невиконання офіційних обовязків, незабезпечення виконання нотаріусами офіційних обовязків та навязування кримінальної повинності) і організатором кримінального тероризму сепаратизму в Дніпропетровській області Головне управління юстиції Дніпропетровської області;
- визнати обласну прокуратуру другим відповідачем, що ухиленням від виконання офіційних обовязків захисту прав людини і вжиття ефективних заходів щодо ліквідації кримінального промислу забезпечує перетворення нотаріат і фінансуючи тероризм формування і кришує побудову кримінального тероризму сепаратизму в Дніпропетровській області;
- визнати перевірку наведених звернень і прийняття ефективних заходів незаконними і сепаратистськими;
- зобовязати посвідчувати документи ОСОБА_1 безпосередньо міністра юстиції разом з Генеральним прокурором України;
- зобовязати міністра юстиції і генерального прокурора України організувати дебіло-психіатрино-венеричне освідчення чоловічого персоналу своїх установ за результатами якого сформувати генерально головний вспомогавчо-диверсійний батальйон з озброєнням, обмундируванням та лікуванням за рахунок раніш награбованого і з Маньковским та Матвійчуком на передці відправити на східний фронт; одну частину батальйону кинути на надання інтимних послуг Збройним Силам України, другу на зараження захопленої ворогами території;
- солідарно стягнути з керівників Головного управління юстиції і прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 у разі конфіскації першої частини з награбованого 54.885 грн. у відшкодування збитків та 1.658.880 грн. у компенсацію моральної шкоди.
Ухвалою суду від 27.10.2016 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків до 18.11.2016.
21.11.2016 від позивача до суду надійшло клопотання про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 21.11.2016 позивачу продовжено процесуальний строк на усунення недоліків адміністративного позову.
Ухвалою суду від 22.11.2016 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
У обґрунтування позову зазначено, що 04.10.2016 позивач звернувся до нотаріуса третьої державної нотаріальної контори м. Дніпро ОСОБА_4 посвідчити копію паспорта, проте від посвідчення паспорту було відмовлено з посиланням на ненадання відмітки про перетинання кордону та не подовження довідки про звернення за захистом. Крім того позивач відправив електронною поштою до Дніпропетровської обласної прокуратури звернення на перетворення обласної юстиції в злочинську організацію, проте ніякої реакції не спостерігалось. З огляду на викладене, позивач вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Позивач у судовому засіданні в режимі відеоконфренції підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив виключити з учасників розгляду справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Нотаріус третьої державної нотаріальної контори м. Дніпро ОСОБА_4
Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначив, що за наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30 вересня 2106 року № 997/8 була 06 жовтня 2016 року проведена планова комплексна перевірка організації нотаріальної діяльності Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за результатами якої комісія дійшла висновку, що державними нотаріусами Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори забезпечується належний рівень обслуговування фізичних та юридичних осіб. Організація нотаріальної діяльності Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, дотримання державними нотаріусами контори порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства знаходиться на задовільному рівні, але потребує покращення. Відносно питання засвідчення вірності копії паспорта громадянина ОСОБА_5 Федерації зазначив, що відповідно до вимог глави 7 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при підготовці до засвідчення вірності копії документа нотаріус зобов'язаний особисто звірити з оригіналом документа копію з документа, вірність якого він засвідчує. Крім того, враховуючи, що у своєму позові ОСОБА_1 у своїй позовній заяві зазначає, що на території України він знаходиться з 2014 року, для вчинення нотаріальної дії нотаріусу необхідно було надати документ, що підтверджує законність перебування в Україні. З огляду на викладене, представник відповідача 1 вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та зазначив, що позивач в підтвердження бездіяльності прокуратури Дніпропетровської області посилається на відсутність належного реагування на обставини, які містилися у зверненні щодо можливого вчинення кримінального правопорушення. Проте, у зв'язку з тим, що питання, порушені у зверненні ОСОБА_1 не належали до компетенції органів прокуратури, то воно у 5-денний термін, 16.02.2017 було направлено за належністю до ГУНП в Дніпропетровській області. Інші доводи, на думку прокурора, викладені в адміністративному позові ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки не обгрунтовані належними та допустимими доказами в розумінні ст. 70 КАС України. З огляду на викладене, прокурор вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, заслухавши доводи та пояснення позивача та представників сторін, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Нотаріуса третьої державної нотаріальної контори м. Дніпро ОСОБА_4 з вимогою посвідчити копію паспорту. У звязку з тим, що ОСОБА_1 не було надано копію документа для засвідчення вірності копії, позивачу було відмовлено. Крім того, ОСОБА_1, який є громадянином ОСОБА_5 Федерації в усному порядку заявив третій особі,що він має статус біженця, проте документів, що підтверджують даний статус також не надав.
Аналізуючи виниклі правовідносини суд зазначає наступне.
Згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про нотаріат» головні управління юстиції в областях проводять перевірку організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів.
Порядок проведення перевірки, передбаченої частиною першою цієї статті, затверджується Міністерством юстиції України.
Проведення повторної перевірки з тих питань, які вже бути предметом комплексної перевірки, не допускається, крім перевірки за зверненнями громадян чи юридичних осіб у межах предмета звернення та повноважень Міністерства юстиції, головного управління юстиції.
Перевірка за зверненнями фізичних та юридичних осіб проводиться шляхом витребування від державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса (особи, яка заміщує тимчасово відсутнього нотаріуса) необхідних документів та відомостей, що стосуються фактів, викладених у такій інформації, та письмових пояснень нотаріуса або з виїздом за місцезнаходженням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, робочого місця приватного нотаріуса.
У судовому засіданні представник відповідача 1 зазначив, що за наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30 вересня 2106 року № 997/8 була 06 жовтня 2016 року проведена планова комплексна перевірка організації нотаріальної діяльності Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за результатами якої комісія дійшла висновку, що державними нотаріусами Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори забезпечується належний рівень обслуговування фізичних та юридичних осіб. Організація нотаріальної діяльності Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, дотримання державними нотаріусами контори порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства знаходиться на задовільному рівні, але потребує покращення. Загальна оцінка роботи Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори визначається як «задовільно».
Стосовно питання засвідчення вірності копії паспорта громадянина ОСОБА_5 Федерації суд зазначає, що відповідно до вимог глави 7 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при підготовці до засвідчення вірності копії документа нотаріус зобов'язаний особисто звірити з оригіналом документа копію з документа, вірність якого він засвідчує.
Нотаріуси засвідчують вірність копій документів, виданих юридичними особами, за умови, що ці документи не суперечать закону, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом.
Відповідно до статті 100 Закону України «Про нотаріат» документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України.
Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства (далі - Правила), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, якщо нотаріальна дія вчиняється для чи за участю іноземного громадянина, перевіряється законність його перебування в Україні.
Відповідно до глави 3 розділу І Порядку, іноземний громадянин, який звертається за учиненням нотаріальних дій, установлюється нотаріусом на підставі документів, передбачених законодавством України.
Згідно із пунктом 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2015 року № 884, громадяни держав з безвізовим порядком в'їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Враховуючи, що ОСОБА_1 зазначає, що на території України він знаходиться з 2014 року, для вчинення нотаріальної дії нотаріусу необхідно було надати документ, що підтверджує законність перебування в Україні.
Одними із таких документів у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є, зокрема, відповідні посвідки на тимчасове проживання та посвідки на постійне проживання.
Таким чином, суд вважає, що відповідач 1 діяв відповідно до вимог чинного законодавства та жодним чином не порушував прав та інтересів позивача.
Стосовно відсутності реагування з боку прокуратури області на дії нотаріуса в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів суд зазначає наступне.
Порядок розгляду звернень та особистий прийом в органах прокуратури здійснюється відповідно до Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про прокуратуру», «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», «Про статус народного депутата України», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про Регламент Верховної Ради України», «Про комітети Верховної Ради України», інших законодавчих актів України, а також Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України.
Відповідно до ч. З ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Такий порядок передбачений також і п. 4.1 Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України.
З матеріалів справи вбачається, що зв'язку з тим, що питання, порушені у зверненні ОСОБА_1 не належали до компетенції органів прокуратури, то воно у 5-денний термін, 16.02.2017 було направлено за належністю до ГУНП в Дніпропетровській області.
При цьому, згідно з п. 4.2.8 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.02.2016 № 103, за документами, направленими для розгляду до прокуратури нижчого рівня чи інших відомств без контролю, наглядові провадження не заводяться. Супровідні листи з оригіналами звернень направляються за номером, який складається з індексу структурного підрозділу та букви «р».
Таким чином, Інструкцією не передбачено зберігання копій звернень, які направляються за належністю для розгляду до інших відомств.
Суд також не знаходить обґрунтування для задоволення позовної вимоги щодо солідарного стягнення з керівників Головного управління юстиції і прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 у разі конфіскації першої частини з награбованого 54.885 грн. у відшкодування збитків та 1.658.880 грн. у компенсацію моральної шкоди з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 постанови Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. за № 4 моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Згідно з абзацем 2 п. 5 постанови Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. за № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, позивачем доказів надано не було (такими доказами могли бути, наприклад, відповідні медичні довідки про погіршення стану здоровя, перелік куплений ліків щодо відновлення нервової системи тощо). Крім того, суду не зрозуміло чому сума моральної шкоди складає 1 658 880 грн. Посилання позивача на те, що розмір моральної шкоди встановлюється до внутрішнього переконання особи не може бути обґрунтованим та належним фактом, а тому позовні вимоги також в цій частині позову задоволенню не підлягають.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідача 2: Прокуратури Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2017 року.

Суддя ОСОБА_6