Справа № 806/313/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"15" серпня 2017 р. Справа № 806/313/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Житомирі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "05" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Київській області про стягнення 38789,05 грн. ,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 38789,05 грн..

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.04.2017р. позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток у розмірі 24323 грн. за період затримки з 31.07.2016р. до 07.11.2016р. виплати належної йому винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення антитерористичних операцій та інших заходах в умовах особливого періоду при звільненні. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленою постановою, Головне управління Національної поліції в Київській області звернулось до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що сума стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_4 середнього заробітку у розмірі 24323 грн., яка вказана у рішенні суду першої інстанції не відповідає дійсності та є протиправною. Зазначає, що виплата винагороди поліцейських в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій проводиться відповідно до Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №259 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.04.2016р. за №657/28787, відповідно до якої не встановлено строків виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення антитерористичних операцій та інших заходах в умовах особливого періоду, тому відповідно до ч.4 розділ І "Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористиничх операцій" - тому Головне управління здійснило нарахування та виплату ОСОБА_4 відповідно після надходження коштів від розпорядника вищого рівня, а саме Національної поліції України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом Т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Київській області від 29.07.2016р. №423 о/с "По особовому складу" підполковника поліції ОСОБА_4, інспектора взводу №2 роти №5 полку патрульної служби поліції особливого призначення "Миротворець" звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) 30.07.2016 р. (а.с.7).

У період проходження служби, а саме з 12.04.2016р. по 12.07.2016р. позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області, про що свідчить довідка Головного управління Національної поліції в Київській області від 18.10.2016р. №866/109/37/01-16 (а.с.49) про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016р. №18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських" і відповідно до Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р. №259 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.04.2016 р. за №657/28787, ОСОБА_4 за місцем проходження служби здійснювалася виплата винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення антитерористичних операцій та інших заходах в умовах особливого періоду.

Згідно зі довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області від 17.03.2017р. № 179, на день звільнення позивачу належала, зокрема, грошова винагорода АТО в розмірі 3545,81 грн. - нарахована та виплачена у листопаді 2016 року шляхом перерахування коштів на особистий картковий рахунок АБ "Укргазбанк" (а.с.43).

Із виписки по картковому рахунку в АБ "Укргазбанк" ОСОБА_4 видно, що належна на день звільнення (30.07.2016) винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення антитерористичних операцій та інших заходах в умовах особливого періоду, надійшла на рахунок 08.11.2016 р. в розмірі 3545,81 грн. із приміткою "зараховано заробітну плату, премію, розрахункові, індексацію".

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, відповідачем допущено порушення строку розрахунку з позивачем при звільненні, що є підставою для виплати ОСОБА_4 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами спеціального законодавства, а саме Законом України "Про Національну поліцію", Постановами Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 та 20.01.2016р. №18, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №259, якими врегульовані питання звільнення зі служби в поліції; порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських; виплату винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення антитерористичних операцій та інших заходах в умовах особливого періоду, не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції та не врегульовано питання щодо пропуску строку здійснення виплат у день звільнення з поліції

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі підлягають застосуванню норми трудового законодавства. Разом з тим, наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 р. в справі №21-8а15.

Таким чином, хоч позивач і проходив службу в органах поліції на нього поширюються загальні норми законодавства про працю в разі відсутності їх у спеціальному законодавстві, що регулювали проходження ним служби.

За наведених обставин, коли нормами Закону України "Про Національну поліцію", Постанов Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 та 20.01.2016 №18 не врегульовано порядок проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції та питання щодо пропуску строку здійснення виплат у день звільнення з поліції, то суд, згідно зі положеннями ст. 9 КАС України, вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час звільнення позивача, далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму ( ст.116 КЗпП України).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно зазначено, що день звільнення позивача (30.07.2016р.), належна останньому сума винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення антитерористичних операцій та інших заходах в умовах особливого періоду, в розмірі 3545,81 грн. виплачена не була. Остаточний розрахунок з позивачем Головним управлінням Національної поліції в Київській області проведено 08.11.2016 р.

Такий висновок відповідає змісту постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", зокрема п. 20 цієї постанови, яким визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Обчислення середнього заробітку у даному випадку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (зі змінами та доповненнями) та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р. №260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за N 669/28799 (надалі - Порядок).

Крім того, даний Порядок не містить правил розрахунку середньоденного грошового забезпечення у разі затримки розрахунку з поліцейським, але містить положення щодо розрахунку середньоденного грошового забезпечення у разі виплати грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, яка проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абз. 8 п. 8 розд. ІІІ Порядку).

У постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 р. у справі №21-348во09 також зазначено про те, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади, в даному випадку в особі відповідача.

Разом з тим, судом першої інстанції правомірно враховано правову позицію Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, кошти в сумі 3545,81 грн. перераховані позивачу 08.11.2016р., відтак період затримки визначається із 31.07.2016р. до 07.11.2016р. та складає 100 календарних днів, а не 101 календарний день як указує позивач.

У відповідності до виписки по картковому рахунку в АБ "Укргазбанк" з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., Головним управлінням Національної поліції в Київській області за два останні місяці роботи (травень - червень 2016 р.) виплачено ОСОБА_4 заробітну плату в загальній сумі 14593,96 грн.. Таким чином, середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача становить 7296,98 грн., а середньоденне грошове забезпечення - 243,23 грн..

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно здійснив розрахунок середнього заробітку за період затримки з 31.07.2016р. до 07.11.2016р., щодо виплати належної позивачу винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення антитерористичних операцій та інших заходах в умовах особливого періоду, при звільненні, розмір якого склав - 24 323 грн..

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "05" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Київській області вул.Володимирська,15,м.Київ,Центральна Частина Києва, Київ,01601

4-третій особі: - ,