Справа № 504/4191/15-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 р.м.ОдесаСправа № 504/4191/15-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Рідник І.Ю.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Градовського Ю.М.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю апелянта - ОСОБА_1

за участю представників апелянтів -ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, Громадської організації «Громада Крижанівки», Комінтернівської районної громадської організації «Крижанівська рада молоді» на постанову Комінтерновського районного суду Одеської області від 19 травня 2017 року до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , про визнання рішення протиправним та скасування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, Громадська організація «Громада Крижанівки», Комінтернівська районна громадська організація «Крижанівська рада молоді» (надалі - позивачі) звернулися з позовом до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення І сесії Крижанівської сільської ради про обрання секретаря Крижанівської сільської ради УІІ скликання.

В обґрунтування позову зазначили, що 30 жовтня 2015 року на першій сесії Крижанівської сільської ради УІІ скликання, в порушення Конституції України та вимог діючого законодавства про місцеве самоврядування, обрано секретаря ради ОСОБА_4, кандидатура якої була запропонована новообраним, за результатами виборів від 25.10.2015 року, сільським головою ОСОБА_8, яка ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2015 року була відсторонена від посади сільського голови строком на два місяці, тобто не мала повноважень головувати на пленарному засіданні першої сесії місцевої ради та вносити пропозиції відносно кандидатури секретаря ради. Крім того, вибори секретаря ради відбулися з грубим порушенням процедури, встановленої ст.ст.26, 42, 50,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Постановою Комінтерновського районного суду Одеської області від 19 травня 2017 року - в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, Громадська організація «Громада Крижанівки», Комінтернівська районна громадська організація « Крижанівська рада молоді» , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять постанову суду від 19 травня 2017 року -скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на чергових місцевих виборах 25.10.2015 року виборцями територіальної громади с. Крижанівка і с. Ліски сільським головою була обрана ОСОБА_8, яка, відповідно до положень ст.42 Закону №280/97-ВР, після оголошення на пленарному засіданні сільською виборчою комісією рішення про її обрання сільським головою, провела першу сесії новообраної ради УІІ скликання та, відповідно до своїх повноважень, внесла на розгляд ради кандидатуру секретаря сільської ради та секретаря виконкому в особі ОСОБА_4, депутата від виборчого округу №14 /а.с.50-58/.

Таким чином, позивачами оскаржується рішення органу місцевого самоврядування про обрання секретаря ради та виконавчого органу територіальної громади села Крижанівка і села Ліски з підстав подання кандидатури на посаду секретаря ради неповноважною особою та порушення радою процедури обрання секретаря ради.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Юридична наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Частиною другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт. Можливість оскаржити у судовому порядку такий акт іншими особам цією нормою процесуального закону не передбачена.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, у тому числі й позивачів, прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим рішенням не породжує для них й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Позивачі оспорили рішення І сесії Крижанівської сільської ради про обрання секретаря Крижанівської сільської ради УІІ скликання, який є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права та обов'язки тільки того суб'єкта (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), якому його адресовано.

Посилання на порушення їх прав, на правову державу, дотримання принципу законності та верховенства права всіма органами державної влади, місцевого самоврядування є безпідставним, оскільки оскаржуване рішення не має безпосереднього впливу на сферу правовідносин, у якій, як вважають позивачі, порушені їх права, при цьому дія зазначеного рішення на них не розповсюджується.

Системний аналіз зазначеного дають підстави дійти висновку, що позивачі не мають права на оскарження даного правового акта індивідуальної дії, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, Громадської організації «Громада Крижанівки», Комінтернівської районної громадської організації «Крижанівська рада молоді» - залишити без задоволення.

Постанову Комінтерновського районного суду Одеської області від 19 травня 2017 року до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , про визнання рішення протиправним та скасування, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий :

Судді: