Справа № 804/1240/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2017 р. Справа № 804/1240/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.,
представника позивача ОСОБА_1
представник відповідача не прибув
розглянувши відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
17 лютого 2017 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить суд:
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що спірне рішення є протиправним з огляду на те, що земельна ділянка, на підставі якої нарахували земельний податок з фізичних осіб у розмірах, що були викладені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях позивачу не належить та не перебуває у його власності. Також вказує, що не є орендарем відповідної земельної ділянки. Позивач наголошує, що не має жодного правовстановлюючого документу стосовно вказаної податковим органом земельної ділянки, тому податок має нараховуватись тільки на землю, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда. Будівлі та споруди, які зазначені в технічному паспорті становлять єдиний комплекс майна, власником якого є не тільки ОСОБА_2 (її частка становить 1/2 частини майна), тобто данні які стосуються площ вищезазначених обєктів мають бути поділені навпіл. Вказує, що податок на землю має нараховуватись на ділянку площею 1028,0 м2, а не 1704 м2 (а.с.4-5).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2017 р. прийнято до провадження вказану адміністративну справу, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відповідно до Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" від 09.04.2015 року №317, Постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року №941 "Про перейменування деяких територіальних органів Державної фіскальної служби" Державну податкову інспекцію в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області перейменовано на Державну податкову інспекцію в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Відповідачем були подані письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що позивач як землекористувач має сплачувати земельний податок, який вираховується контролюючим органом з урахуванням площі земельної ділянки під належними їй будівлями та спорудами з урахуванням прибудинкової території, належної кожному з таких осіб та встановленої для даної ділянки нормативно-грошової оцінки. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником частини нежитлових приміщень, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Берегова, 1, на підставі договору дарування від 25.10.2004 року, у звязку з чим є платником земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку загальною площею 1704, м2.
У судове засідання 24.07.2017 року прибув представник позивача.
Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання своїх представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником 1/2 (одна друга) частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, 1, що підтверджується договором дарування від 25.10.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3
16 листопада 2004 року КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації прийнято рішення про реєстрацію права власності на 1/2 (одну другу) частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, 1, за власником ОСОБА_2, про що свідчить ОСОБА_3 №5461822 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Згідно з експлікацією в Технічному паспорті на виробничий будинок (нежитлові будівлі та споруди) по вул. Берегова, 1, м. Дніпропетровськ (розмір частки власності за ОСОБА_2 - 1/2) загальна площа земельної ділянки по вул. Берегова, 1, м. Дніпропетровськ 3408,0, з них: - під будинком, господарськими будівлями та спорудами усього 2056,0: 1827,5 - під будинком та 228,5 - під господарськими будівлями та спорудами).
Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з наступного.
Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.
Згідно з підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Згідно статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є:
- власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);
Об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 Податкового кодексу України).
Відповідно до пунктів 286.5 та 286.6 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року орган державної податкової служби надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
- у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
- пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
- пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Наведені норми кореспондуються з положенням Земельного кодексу України.
Так, згідно із частинами 1, 2 статті 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти; до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення; якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Положеннями пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру; центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України - для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Як зазначалося вище, ОСОБА_2 є власником 1/2 (одна друга) частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, 1, згідно договору дарування від 25.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №5194, внаслідок чого є платником земельного податку, який має визначатися контролюючим органом з урахуванням площі земельної ділянки виходячи з пропорційно належній частці кожної особи співвласника та встановленої для даної ділянки нормативно-грошової оцінки.
Разом з тим, контролюючим органом до суду не надано пояснень на належного обгрунтування підстав здійснення розрахунку розміру земельного податку, із відповідним застосуванням даних Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на відповідний період, які були чинні протягом 2013 2015 роки.
Відповідачем не надано належного розрахунків податку на землю в період 2013-2015 роки, отже як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність винесеного рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Частиною частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України що є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного субєкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушення вищезазначеного принципу, у звязку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.
З наведеного слідує, що скасування рішення субєкта владних повноважень є наслідок визнання цього рішення протиправним.
В свою чергу, частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог, тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 640,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 0.0.707594826.1 від 16.02.2017 року (а.с.3).
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 640,00 грн. підлягає стягненню з Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 24 липня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 26 липня 2017 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 26 липня 2017 року.

Суддя (підпис) ОСОБА_4