Справа № 805/2308/17-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/2308/17-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

08 серпня 2017 р. Справа № 805/2308/17-а

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський

феросплавний завод»

до відповідачів:

1. Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України,

2. Державної Казначейської служби України

про визнання дій протиправними та стягнення суми сплаченого виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорський феросплавний завод» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної Казначейської служби України про:

- визнання протиправною відмови відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у пред’явленні подання до Державної казначейської служби України щодо повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Краматорський феросплавний завод» суми стягнутого виконавчого збору за виконавчим провадженням ВП № 49975980 виконавчий збір в сумі 821 511 грн. 80 коп.;

Доводи позовної заяви обґрунтовані тим, що, як вважає позивач, відповідачем 1 безпідставно відмовлено позивачу у поверненні суми стягнутого виконавчого збору за виконавчим провадженням, відкритим на підставі наказу Господарського суду Донецької області, який визнаний таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного позивач просить визнати відмову у поверненні виконавчого збору протиправною та стягнути безпідставно сплачений виконавчий збір з Державного бюджету.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Пунктом 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права є взаємовідносини у сфері, що складаються у зв’язку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист.

Особливістю цих відносин є те, що вони пов’язані із реалізацією прав, свобод та інтересів суб’єктів у сфері публічно – правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Тобто, специфіку публічно – правового спору визначають: суб’єктивний склад, підстави виникнення цього спору і тісне пов’язане з цим питання визначення меж повноважень адміністративного суду.

Що стосується кола суб’єктів публічно – правового спору, то обов’язковим його учасником є суб’єкт публічного управління, який є виразником державних і суспільних інтересів, носієм публічної влади, має особливий правовий статус, тому що наділений владними управлінськими функціями щодо об’єктів управління.

Специфіка публічно – правового спору обумовлена, також, його підставою: він виникає у випадку порушення суб’єктом публічного управління суб’єктивних публічних прав та інтересів громадянина або організації.

Особливістю правовідносин, що розглядаються адміністративними судами, є їх публічно – правовий характер, пов’язаний із сферою реалізації публічної влади.

Тобто, суттєвою ознакою публічно – правового спору є участь у справі суб’єкту владних повноважень, який виконує владні управлінські функції відносно інших суб’єктів і його рішення є обов’язковими для виконання.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов’язковою і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший порядок їх оскарження.

Наряду з викладеним, суд враховує наступне.

Як вбачається з позовної заяви, вона містить вимоги до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною відмови у пред’явленні подання до Державної казначейської служби України щодо повернення позивачу суми стягнутого виконавчого збору за виконавчим провадженням ВП № 49975980, відкритим на виконання наказу Господарського суду Донецької області від 11.10.2016 року у справі № 905/3260/15 про стягнення з ТОВ «КФЗ» на користь ТОВ «Торгово-промислова компанія «Ясинуватський машинобудівний завод» 27088883 грн. 42 коп. та стягнення з Державного бюджету України суму виконавчого збору в розмірі 823 053 грн. 13 коп.

Згідно п. 2, 3 ч. 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

В розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому судам слід ураховувати, що до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Тобто, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Зокрема, статтею 1212 Господарського процесуального кодексу України визначений інший порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні судових рішень, ухвалених за правилами господарського та цивільного судочинства, тому такі спори не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що чинним господарським процесуальним законодавством України передбачене право оскарження дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби, щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів стягувачем, боржником або прокурором.

Згідно ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Оскільки господарським процесуальним законодавством України визначений інший порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні судових рішень, ухвалених за правилами господарського судочинства, стягувачем, боржником або прокурором, позивач у справі є боржник у виконавчому провадженні, яке оскаржується, такі справи не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене та те, що господарським процесуальним законодавством передбачене право оскарження рішень дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби, щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, позивачем оскаржуються бездіяльність та постанова державного виконавця по виконанню рішення Господарського суду у справі де він є боржником, суд закриває провадження у справі.

Суд вважає за необхідне роз’яснити позивачу, що закриття провадження у справі з зазначених підстав не позбавляє його права звернутись до господарського суду з позовною заявою в порядку господарського процесуального законодавства.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, ст. 17, ст. 51, ст. 157, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський феросплавний завод» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної Казначейської служби України про визнання дій протиправними та стягнення виконавчого збору – закрити.

Ухвала Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Давиденко Т.В.