Справа № 826/12393/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 серпня 2017 року 10:00 справа №826/12393/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Руслани Тарасівни
треті особи1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи"
провизнання дій протиправними, скасування рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Руслани Тарасівни (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни (далі по тексту - третя особа 1), в якому просить: 1) визнати неправомірними дії відповідача щодо проведення державної реєстрації обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1, за реєстраційним номером в Державному реєстрі іпотек від 07 грудня 2012 року №7999038; 2) скасувати рішення відповідача за реєстраційним номером від 07 грудня 2012 року №7999038 про державну реєстрацію обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу від 30 вересня 2008 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/12393/16; залучено до участі в адміністративній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі по тексту - третя особа 2, ТОВ "Кредитні ініціативи"); закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 24 жовтня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав; представники відповідача та третіх осіб до суду не прибули, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2012 року відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №7999038, яким проведено державну реєстрацію іпотеки на квартиру АДРЕСА_1, за суб'єктом ТОВ "Кредитні ініціативи" на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року №2187, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.

Позивач зазначає, що вказана реєстраційна дія здійснена з порушенням норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки при вчиненні реєстраційної дії не перевірено всіх документів, зокрема повідомлення іпотеко держателя, а державна реєстрація проведена нотаріусом, який не вчиняв відповідної нотаріальної дії щодо спірного майна.

Відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких зазначає про відповідність дій та оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства.

Треті особи письмових пояснень з приводу адміністративного позову до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржуване рішення на предмет його відповідності вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд керується наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2008 року між позивачем (позичальник) та ВАТ "Сведбанк" (банк) укладено кредитний договір №2615/0908/71-085, за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 170 000,00 доларів США на строк по 30 вересня 2038 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між позивачем та ВАТ "Сведбанк" укладено договір іпотеки від 30 вересня 2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку передана квартира, за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому 28 листопада 2012 року на підставі договорів факторингу ВАТ "Сведбанк" відступило свої права вимоги за укладеними з позичальниками кредитними договорами ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" в свою чергу 28 листопада 2012 року відступило свої права вимоги за укладеними між ВАТ "Сведбанк" з його позичальниками кредитними договорами ТОВ "Кредитні ініціативи".

Одночасно з укладенням договорів факторингу, 28 листопада 2012 року на підставі договорів про передачу прав за іпотечним договором, ВАТ "Сведбанк", як первісний іпотекодержатель, відступило свої права вимоги за укладеними з позичальниками іпотечними договорами новому іпотекодержателю - ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" в той самий день відступило свої права вимоги за укладеними між ВАТ "Сведбанк" з його позичальниками іпотечними договорами наступному іпотекодержателю - ТОВ "Кредитні ініціативи".

07 грудня 2012 року на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 pоку, укладеного між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., державним реєстратором - відповідчаем зареєстровано обтяження (іпотеку) за реєстраційним номером в Державному реєстрі іпотек №7999038 на квартиру АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Відповідно до статті 461 Закону України "Про нотаріат" нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і який має печатку реєстратора. Під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва нотаріус має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно.

Коло повноважень нотаріусів, як державних реєстраторів, визначено статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно".

З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", які полягають у тому, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Забезпечення нотаріусом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за нотаріально посвідченим правочином, виданим свідоцтвом здійснюється шляхом реєстрації нотаріусом в єдиних та державних реєстрах відомостей про посвідчений ним правочин чи видане свідоцтво і подання заяви та всіх документів, необхідних для державної реєстрації речових прав та їх обтяжень.

Отже, законодавець наділив нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у результаті нотаріальних дій, а саме: нотаріус здійснює державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких була проведена раніше, тобто до 01 січня 2013 року, а також здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме в результаті нотаріальної дії з такими об'єктами. Також, нотаріусу безпосередньо при вчиненні нотаріальної дії надана можливість отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до змісту зазначеного вище Закону, такі повноваження надаються нотаріусу як спеціальному суб'єкту лише з 01 січня 2013 року.

В той же час, спірні реєстраційні дії вчинені відповідачем 07 грудня 2012 року, тобто до набуття ним таких повноважень.

Таким чином, спірні реєстраційні дії по внесенню змін умов обтяження предмету іпотеки вчинені Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Русланою Тарасівною з перевищенням власних повноважень та поза межами наданої компетенції.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до пункту 57 Порядку державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видача нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передача заставної, видача дубліката заставної проводяться відповідно до вимог Закону, цього Порядку та з урахуванням особливостей, зазначених у цьому розділі.

Пунктом 59 Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою заявник подає органові державної реєстрації прав документи, що зазначені в пунктах 27 і 28 цього Порядку.

Відповідно до пункту 27 цього Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до пункту 27 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав копії документів, що зазначені у пункті 9 цього Порядку.

Таким чином, відповідно до підпункту 16 пункту 27 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, інші документи, що підтверджують перехід інших речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону.

Порядок відступлення прав за іпотечним договором визначено статтею 24 Закону України "Про іпотеку (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Тимчасовий порядок), пунктом 1 якого передбачено, що державна реєстрація іпотек здійснюється, зокрема, з метою реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими іпотекодержателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 2 Тимчасового порядку реєстратори - це державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового порядку державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру.

Згідно з пунктом 17 Тимчасового порядку внесення змін і додаткових відомостей до запису здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи.

Пунктом 18 Тимчасового порядку встановлено, що у повідомленні зазначаються: дата державної реєстрації відомостей; порядковий номер запису; підстава внесення відомостей (повідомлення іпотекодержателя чи рішення суду); відомості про реєстратора.

Відповідно до пункту 19 Тимчасового порядку додатково в повідомленні зазначаються відомості: про державну реєстрацію змін умов обтяження нерухомого майна іпотекою - відповідні зміни і додаткові відомості до запису, внесення яких передбачено пунктом 8 цього Порядку; про відступлення прав за іпотечним договором: про особу, на користь якої здійснено відступлення прав за іпотечним договором; про договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором; про передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної: передбачені підпунктом 1 пункту 8 цього Порядку та про особу, якій передається заставна; дата передачі заставної; дата анулювання заставної; дата видачі дубліката; дата видачі нової заставної.

Відповідно до пункту 20 Тимчасового порядку встановлено, що до повідомлення додається текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором або передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної), документ про плату за внесення змін і додаткових відомостей до запису.

Пункту 21 Тимчасового порядку визначає, що реєстратор відмовляє у внесенні змін і додаткових відомостей до запису у разі, коли: у повідомленні відсутні або наведено не повністю чи з виправленням відомості, зазначені у пунктах 18 і 19 цього Порядку; іпотеко держатель не пред'явив паспорт або інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені іпотекодержателя фізичної чи юридичної особи - відповідну довіреність; до повідомлення не додано текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договору, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором або передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної); відсутній документ про плату за внесення змін і додаткових відомостей до запису; плату внесено не в повному обсязі..

Отже, чинним законодавством передбачено відомості, які повинні бути зазначені в повідомленні в будь-якому випадку, відомості, зазначення яких залежить від характеру внесених відомостей (змін), а також текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору на підтвердження відступлення прав за іпотечним договором, в разі відсутності яких реєстратор відмовляє у внесенні змін і додаткових відомостей до запису в Державному реєстрі.

З Інформаційної довідки Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна видно, що оскаржувана позивачем реєстраційна дія нотаріуса по внесенню змін умов обтяження предмету іпотеки вчинялась за відсутності внесення змін до іпотечного договору від 30 вересня 2008 року, укладеного між позивачем та ВАТ "Сведбанк" чи іншого договору, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що документом, який підтверджує перехід речового права на нерухоме майно, в даному випадку має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки від 30 вересня 2008 року, укладеного між позивачем та ВАТ "Сведбанк".

Як слідує з відомостей Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта спірний реєстраційний запис вчинено відповідачем на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором, укладеного від 28 листопада 2012 року між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", згідно яких відбулась передача прав грошової вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі по договору від 30 вересня 2008 року №2615/0908/71-085.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, не є документом, на підставі яого можливо вчиняти реєстрацію обтяження, оскільки вказаним договором не підтверджено перехід речового права - іпотеки - на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (від ВАТ "Сведбанк" до ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", від ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ТОВ "Кредитні ініціативи").

Відтак, зазначений договір про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, не є належним документом та не може бути підставою для вчинення реєстраційної дії по внесенню змін умов обтяження предмета іпотеки та визначенню іпотекодержателями ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а в подальшому ТОВ "Кредитні ініціативи".

У свою чергу, суд звертає увагу, що відповідач зареєстрував за третьою особою іпотеку за відсутності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, що вказує на невиконання державним реєстратором вимог частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, абзац п'ятий частини п'ятої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

У свою чергу відповідно до пункту 9 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Відповідно до положень 46№ Закону України "Про нотаріат" нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва обов'язково використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію, або його помічником.

Отже, державну реєстрацію прав та їх обтяжень має право проводити нотаріус, який вчинив нотаріальні дії щодо відповідного об'єкта нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2015 року у справі №К/800/66279/13 (реєстраційний номер в ЄДРСР 42627401) та від 02 лютого 2016 у справі №К/800/44973/15 (реєстраційний номер в ЄДРСР 55514131).

Як свідчать обставини справи, у межах спірних правовідносин Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівна зареєстрував право іпотеки за ТОВ "Кредитні ініціативи", однак, не вчиняв будь-яких нотаріальних дій щодо спірного об'єкта нерухомого майна.

У свою чергу іпотечний договір від 30 вересня 2008 року, укладений між позивачем та ВАТ "Сведбанк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р.

Таким чином, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подана третьою особою 2 до неналежного державного реєстратора, а відповідач не мав повноважень приймати оскаржуване рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування рішення відповідача за реєстраційним номером від 07 грудня 2012 року №7999038 про державну реєстрацію обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу від 30 вересня 2008 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру належить відмовити, оскільки вони фактично дублюють вимоги про скасування відповідного рішення відповідача.

В частині дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначає позивач, про наявність оскаржуваного рішення від 07 грудня 2012 року йому стало відомо 03 серпня 2016 року, а саме під час отримання копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, №65008769, сформованої 03 серпня 2016 року.

Докази, які б спростовували вищезазначене твердження позивача, відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов у межах спірних правовідносин подано з дотриманням строку звернення, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Окремо суд вважає за необхідне висловитись щодо підсудності даного спору адміністративному суду.

Згідно з позицією Верховного суду України, що викладена у постанові від 14 червня 2016 року у справі №826/4858/15 (21-41а16) за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Молдованової Галини Миколаївни, державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції в місті Києві Сипчу Крістіни Миколаївни, Державної реєстраційної служби України, Головного управління юстиції в м. Києві, за участю третіх осіб - ТОВ "Кей-Колект" та ТОВ "Сол-Істейт", про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, скасування запису, суд дійшов висновку, що спір між сторонами випливає із договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Поряд із цим, зазначена правова норма одночасно передбачає, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проаналізувавши зміст постанови Верховного Суду України 14 червня 2016 року, приходжу до висновку про необхідність відступити від правової позиції, викладеної у цій постанові, виходячи з наступних мотивів.

Згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до визначення пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, які виконують владні управлінські функції.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Наведені правові норми вказують, що нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, наділений повноваженнями з реєстрації прав на нерухоме майно та виконує владні управлінські функції на підставі норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому у межах спірних правовідносин є суб'єктом владних повноважень.

У постанові від 14 червня 2016 року Верховний Суд України дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди.

Однак, у межах спірних правовідносин питання виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договору іпотеки) не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач оскаржує рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень з мотивів відсутності правових підстав для реєстрації права обтяження на підставі договору іпотеки.

Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно з посиланням, зокрема, на порушення норм Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, у даній справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії щодо державної реєстрації права власності, прийняті/вчинені відповідачем як суб'єктом владних повноважень.

Наявність у справі серед інших доказів договору іпотеки, не свідчить про пов'язаність спірних правовідносин із невиконанням умов цивільно-правової угоди, оскільки такий договір відповідно до норм статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" може розглядатись як підстава для державної реєстрації прав.

Враховуючи вкладене, оскільки даний спір виник у зв'язку зі здійсненням відповідачем, як державним реєстратором функцій, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд вважає, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Руслани Тарасівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 грудня 2012 року №7999038.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять одна копійка).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко