Справа № 815/2581/17
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2581/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.;

представника позивача ОСОБА_1 за ордером;

представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом громадянки ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Тхі Нам до Головного управління ДМС України в Одеській області про скасування рішення від 06.02.2012 року та зобовязання поновити посвідку на постійне місце проживання,-

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДМС України в Одеській області в якому просила суд:

-скасувати рішення ГУ МВС України в Одеській області, викладене у формі Висновку щодо перевірки законності документування посвідкою на безстрокове мешкання в Україні громадянки СРВ ОСОБА_5 Тхі Нам від 06.02.2012 р.;

-зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_5 Тхі Нам, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила.

01.03.2017 року ОСОБА_5 Тхі Нам звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про обмін посвідки на постійне місце проживання в Україні.

19.04.2014 року позивач отримала від ГУ ДМС України в Одеській області рішення викладене у формі висновку щодо перевірки законності документування посвідкою на безстрокове мешкання в Україні громадянки СРВ ОСОБА_5 Тхі Нам.

Згідно з висновком відповідача було анульовано в паспортному документі ОСОБА_5 Тхі Нам анулювати штамп «Дозвелено постійне проживання в Україні» та визнано недійсною і вилученою посвідку на постійне проживання серія ОД №0833.

Позивач вважає, що рішення відповідача є протиправним і необґрунтованим та таким, що порушує права, свободи і законні інтереси іноземця та його право на постійне проживання в Україні на законних підставах у звязку з чим належить до скасування.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві (а.с.3-10).

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити з підстав викладених у запереченні на адміністративний позов (а.с.43-45).

Представник відповідача в обґрунтування заперечення зазначила, що дозвіл на імміграцію був отриманий ОСОБА_5 Тхі Нам в порушення вимог законодавчих актів, а тому позивач визнана такою особою, що не має дозволу на імміграцію в Україну, та посвідка на постійне місце проживання в Україні визнана не дійсною.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач громадянка ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Тхі Нам ІНФОРМАЦІЯ_2. В Україні проживає з 1989 року з чоловіком, який має посвідку на постійне проживання в Україні та дітьми, які є громадянами України.

Позивач з моменту прибуття в Україну і до 1994 року працювала на Херсонському бавовняному комбінаті.

ОСОБА_5 Тхі Нам отримала дозвіл на імміграцію згідно з п.4 розділу V Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-ІІІ відповідно до якого вважалася такою, що мала дозвіл на імміграцію в Україні. 06.03.1998 за Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення «Про направлення і прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організації СРСР» від 02.04.1981 року.

Позивач з 07.05.2003 року документована посвідкою на безстрокове мешкання в Україні серія ОД №4829/03 (а.с.38-39).

25.12.2008 року позивач отримала посвідку на постійне проживання (а.с.15).

01.03.2017 року позивач подала до ГУДМС України в Одеській області заяву про обмін посвідки на постійне місце проживання серії ОД №6414 виданої ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області від 25.12.2008 року у звязку з досягненням 45-річного віку (а.с.11).

19.04.2017 року відповідач листом повідомив позивача, що згідно з матеріалами справи, рішення про залишенні її на постійному проживанні в Україні та документування посвідкою на постійне проживання в Україні скасовано, відповідно до висновку ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області від 06.02.2012 року (а.с.12).

Із змісту даного висновку вбачається, що в результаті додаткової перевірки справи зясувалось, що заява щодо отримання гр. ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Тхі Нам посвідки на безстрокове мешкання в Україні подана з порушенням встановлених законом термінів подачі, а саме в березні 2002 року, коли згідно з розділом V прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», іноземні громадяни вказаної категорії мали звернутись з заявою про видачу їм посвідок на постійне проживання в Україні до 09.02.2002 року. Крім того, довідка Херсонського бавовняного комбінату, яка підтверджує факт працевлаштування гр. ОСОБА_4 ОСОБА_5 Тхі Нам на території України, видана 10.02.2003 року. Враховуючи порушення термінів подачі заяви та інших документів, підтверджуючих наявність у гр. ОСОБА_4 підстав для отримання посвідки на безстрокове мешкання в Україні наданий їй документ вважається недійсним та належить до вилучення для знищення (а.с.13-14).

До даних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Головне управління ДМС України в Одеській області утворене з 01.08.2012 р. територіальним органом Державної міграційної служби України, відповідно до Указу Президента України «Питання Державної міграційної служби України» від 06.04.2011 р. №405, Постанови КМУ від 15.06.2011 р. №658 та Наказу МВС України «Про функціонування ДМС» від 17.07.2012 р. №626, згідно якого здійснена комісійна передача Управління ГІРФО в Одеській області з 1 по 15 серпня 2012 р. територіальним органам та підрозділам ДМС матеріалів з указаних в п.1.1 даного наказу з питань (надання дозволу на імміграцію, видача посвідки на постійне проживання та інш.).

Державна міграційна служба України є державною установою, яка здійснює міграційну політику держави, та відповідно впроваджує функції Департаменту з громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України.

Правовідносини між позивачами та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України Про правовий статус іноземців № 3929-ХІІ від 04.12.1994 року (із змінами, внесеними Законами України від 08.06.2000р. № 1807-ІІІ та від 18.01.2001р. № 2247-ІІІ), а також Законом України Про імміграцію № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року.

Відповідно до ст.3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України про імміграцію.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України Про імміграцію.

Згідно з ст.2 Закону Про імміграцію питання імміграції регулюються Конституцією України, Законом України Про імміграцію та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ст.6 Закону України Про імміграцію центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України Про імміграцію посвідка на постійне проживання це документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 (далі - Порядок № 251).

Відповідно до п.9 Порядку №251 строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Пунктом 15 Порядку № 251 передбачено, що для обміну посвідки подаються: заява, зразок якої встановлюється МВС; паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після предявлення повертається), та його копія; посвідка, що підлягає обміну; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

Пунктом 16 Порядку № 251 передбачено, що для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1-4 і 6 пункту 15 цього Порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 (зі змінами) наказом МВС України затверджено Тимчасовий порядок розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання № 681 від 15.07.2013 (далі - Порядок № 681).

У розділі IV Порядку № 681 визначено порядок розгляду заяв про обмін посвідок на постійне та тимчасове проживання, а саме пунктом п. 4.1 передбачено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Пунктом 4.2 Порядку № 681 встановлено, що разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після предявлення повертається), та його копія; посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють зявлятися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

Згідно з п. 4.3 Порядку № 681 у разі обміну посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку документи, зазначені в підпункті 4 пункту 4.2 цього розділу, не подаються. Даний перелік необхідних документів як додаток до заяви є вичерпним.

У висновку від 06.02.2012 вказано, що дозвіл на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_5 Тхі Нам надано в порушення чинного законодавства у звязку з порушенням термінів подачі заяви.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України Про імміграцію, відповідно до ст. 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з ст.12 Закону України Про імміграцію дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 (далі - Порядок № 1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України Про імміграцію.

З аналізу положень Порядку № 1983 випливає, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та, серед іншого, має часові обмеження (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органів виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Втім, відповідач порушив свій обов'язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію.

Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення, відповідач також проігнорував обов'язок щодо запрошення для надання пояснень позивача стосовно якої і розглядалося відповідне питання скасування дозволу на імміграцію. Також відповідач не зробив відповідних запитів щодо обставин, з яких у нього виникли необґрунтовані підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

Суд зауважує, що у висновку зазначено, що в матеріалах особової справи позивача зберігається довідка Херсонського бавовняного комбінату №6-8/161 від 10.02.2003 р. про працю з 1989 р. по 1993 р. на цьому підприємстві. Тобто ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області не заперечує законні підстави на імміграцію в Україну гр. ОСОБА_5 Тхі Нам.

В оскаржуваному висновку зазначено, що довідка Херсонського бавовняного комбінату №6-8/161 від 10.02.2003 р. надана ОСОБА_5 Тхі Нам після документування її посвідкою на постійне місце проживання. Тому на думку ГУ МВС України в Одеській області, на момент подання та отримання посвідки на постійне місце проживання позивач не підпадала під дію Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» та була необґрунтовано документована посвідкою на постійне місце проживання в Україні.

Така позиція відповідача спростовується оскільки, ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області документував позивача 07.05.2003 р. посвідкою на постійне проживання серія ОД №4829/03 та 15.05.2007 р. посвідкою на постійне проживання серія ОД №0833 (яка визнається не дійсною) на підставі перевірки особової справи та не вбачав при цьому відсутність законних підстав.

ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області не зазначає у висновку про видачу 25.12.2008 року за №251814 посвідки на постійне проживання серії ОД №6414.

Протягом всього часу проживання на території України позивач не порушувала чинного законодавства України, в тому числі про правовий статус іноземців, не вчиняла злочинів

Вирішуючи спір, суд також враховує, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були достовірними, не підробленими та чинними.

Відповідач не надав суду жодних доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України Про імміграцію, а саме: вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином висновок ГУМВС України в Одеській області про анулювання посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_5 Тхі Нам в Україні прийнятий з порушенням норм права, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про проживання ОСОБА_5 Тхі Нам на території України з 1989 року без урахування принципу пропорційності, тобто при прийняті рішення мало місце відсутності досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтереси позивача без врахування право особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено п.23 Постанови КМУ «Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень» №1983.

З урахуванням викладеного, за результатами зясування обставин у справі та їх правової оцінки суд робить висновок про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для зобовязання відповідача поновити посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_5 Тхі Нам ІНФОРМАЦІЯ_2.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач під час розгляду справи не довів правомірності прийнятого ними висновку тому суд робить висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належать до задоволення

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 69-71, 94, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити.

2 Скасувати рішення ГУ МВС України в Одеській області, викладене у формі Висновку щодо перевірки законності документування посвідкою на безстрокове мешкання в Україні громадянки СРВ ОСОБА_5 Тхі Нам від 06.02.2012 р.

3. Зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_5 Тхі Нам, ІНФОРМАЦІЯ_1

4. Стягнути з Головного управління ДМС України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 Тхі Нам сплачений судовий збір у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят), 00 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови виготовлений 08 серпня 2017 року.

Суддя О.Я. Бойко

.