Справа № 813/2318/17
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року Справа № 813/2318/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представників: позивача Гвоздюка Р.М., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ЛОВК, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.08.2017, просять:

- визнати протиправними дії ЛОВК з відмови у видачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як членам сім`ї померлого солдата (військовослужбовця) Збройних сил України ОСОБА_4 посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі якого встановлена постановою КМУ від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби»;

- скасувати рішення ЛОВК про відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як членам сім`ї померлого солдата (військовослужбовця) Збройних сил України ОСОБА_4 у праві на отримання посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби», оформленого протоколом №19 від 30.12.2016;

- зобов`язати ЛОВК видати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби на підставі «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі якого встановлена постановою КМУ від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

В обґрунтування позовних вимог посилаються на такі обставини.

Син позивачів ОСОБА_4 16.06.2015 був призваний на військову службу на час мобілізації в особливий період та брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції. 28.12.2015 під час перебування у відпустці по місцю свого проживання у м. Пустомити Львівської області ОСОБА_4 у важкому стані був госпіталізований до ОКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер», де в той же день помер внаслідок печінково-ниркової недостатності. Позивачами, як батьками загиблого, до ОСОБА_5 подано документи для отримання посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби». Рішенням комісії ЛОВК, оформленим протоколом №19 від 30.12.2016, відмовлено у праві на отримання такого. Відмова мотивована посиланням на положення частини 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважають такі дії та відмову відповідача протиправними.

Представник позивача ОСОБА_3 - Гвоздюк Р.М. та позивач ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримали та дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позову не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, суть яких полягає у правомірності відмови ЛОВК у видачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби на підставі частини 2статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 заподіяв шкоду своєму здоров`ю вживанням спиртних напоїв. В лікарському свідоцтві про смерть від 29.12.2015 визначено хворобу. що призвела до смерті: печінково-ниркова недостатність та цироз печінки (К70.3), що відповідно до статистичного коду міжнародного класифікатора хвороб відповідає алкогольному цирозу печінки. З відповідей, отриманих від медичних закладів КЗ «ЛОР» та ОКЗ «ЛОР» ДНД №1, та протоколу патологоанатомічного дослідження від 29.12.2015 №267 встановлено, що солдат ОСОБА_7 на момент смерті перебував у стані алкогольного сп`яніння, заключний клінічний діагноз: алкогольна хвороба. З посиланням на статті 3, 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтю 24 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, заперечує протиправність дій ЛОВК при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову, оформленого протоколом №19 від 30.12.2016. Просила відмовити у задоволені позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до наказу військового комісара Пустомитівського-Городоцького ОРВК Львівської області від 16.06.2015 №120 призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Пустомитівського-Городоцького ОРВК від 24.06.2015 №1129.

З 24.08.2015 солдат ОСОБА_4 безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Луганській області, Станично-Луганський район, с. Розквіт, що підтверджується довідкою в/ч польова пошта НОМЕР_2 від 07.10.2015 №2734.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер у м. Львів. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 29.12.2015.

Службовим розслідуванням встановлено, що смерть солдата ОСОБА_4 сталась 28.12.2015 під час перебування у відпустці, внаслідок різкого погіршення стану здоров`я. Відповідно до наказу командира військової частини від 26.12.2015 №270 солдат ОСОБА_4 з 27.12.2015 по 02.01.2016 перебував у відпустці по місцю проживання, в яку вибув з військової частини 27.12.2015 близько 08:30.

28.12.2015 під час перебування у відпустці у ОСОБА_4 різко погіршився стан здоров`я і його у вкрай важкому стані було госпіталізовано до ОКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер». В той же день ОСОБА_4 помер.

29.12.2015 проведено розтин тіла та видано лікарське свідоцтво про смерть № 267 від 29.12.2015. Слідів насильницької смерті не виявлено.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №267 від 29.12.2015 безпосередньою причиною смерті ОСОБА_4 стала печінково-ниркова недостатність, цироз печінки.

Наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.02.2016 №28 солдата ОСОБА_4 кухаря взводу забезпечення протитанкового дивізіону бригадної артилерійської групи, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від печінково-ниркової недостатності, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 28.12.2015.

Як вказано в наказі, смерть настала під час проходження військової служби.

Відповідно до витягу із протоколу №3325 від 01.08.2016 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця встановлено, що захворювання і причина смерті солдата ОСОБА_4 ,1981 року народження, «Цироз печінки. Печінково-ниркова недостатність», що стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 і підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №267, виданим 29.12.2015 Патологоанатомічною лабораторією при КЗ «ЛОКПЛ» (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 видано 29.12.2015 Відділом ДРАЦ Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області), - «Так, пов`язані з проходженням військової служби».

Батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 , виданим сільрадою с. Солонка Пустомитівського району Львівської області 17.01.1981.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до ЛОВК із заявою про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого під час проходження військової служби, долучивши необхідні документи.

30.12.2016 комісією ЛОВК з розгляду матеріалів про визнання права на отримання посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» на засіданні 30.12.2016 прийнято рішення про відмову у праві на отримання посвідчень батькам померлого солдата ОСОБА_4 .

З витягу з протоколу засідання комісії ЛОВК №19 30.12.2016 видно, що при прийнятті рішення про відмову взято до уваги відповідь з КЗ «ЛОР» та протокол патологоанатомічного дослідження від 29.12.2015 №267, виданого Львівським обласним патологоанатомічним бюро Львівської облдержадміністрації.

Відповідно до протоколу патологоанатомічного дослідження від 29.12.2015 №267, цироз печінки ОСОБА_4 розвинувся на фоні алкогольної хвороби, наростаючі явища стали безпосередньою причиною смерті хворого.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, комісія дійшла висновку про те, що смерть ОСОБА_4 є наслідком алкогольної хвороби, що у відповідності до частини 2статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не дає права батькам померлого на одержання посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби».

При вирішення спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону №2232-XII військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби.

Згідно до частин 1,2 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається:

1). день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2). день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3). день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4). день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи, тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянам України.

Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, син позивачів ОСОБА_4 з 16.06.2015 був призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період, а з 24.08.2015 безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції.

З 28.12.2015 ОСОБА_4 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.02.2016 №28 у зв`язку із смертю, яка настала 28.12.2015 від печінково-ниркової недостатності під час проходження військової служби.

Наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України ( далі Положення).

Відповідно до пункту 1.3. Положення одним із основних завдань військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Відповідно до пункту 2.1 Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Центральною військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця прийнято постанову, оформлену протоколом №3325 від 01.08.2016, витяг з якого наявний у матеріалах справи, про те, що захворювання і причина смерті солдата ОСОБА_4 , 1981 року народження, «Цироз печінки. Печінково-ниркова недостатність», що стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 і підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №267, виданим 29.12.2015 Патологоанатомічною лабораторією при КЗ «ЛОКПЛ» (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 видано 29.12.2015 Відділом ДРАЦ Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області), - «Так, пов`язані з проходженням військової служби».

У листі КЗ ЛОР «ЛОПАБ» від 19.07.2016 вих.№124/1, скерованому військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 на запити №5387 від 27.05.2016 та № 6640 від 04.07.2016 зазначено, що проведеним дослідженням на наявність етанолу в крові ОСОБА_4 під час його перебування на лікуванні в ОКЗ ЛОР «ЛОДКНД» з 28.12.2015 15:55 по 28.12.2015 19:50 (час смерті) встановлено 1,3 мМоль/л, що еквівалентно 0,05%, тобто етанол практично відсутній у крові.

Такі відомості щодо на наявність етанолу в крові ОСОБА_4 28.12.2015 відповідають даним анамнезу, долученого до протоколу патологоанатомічного дослідження від 29.12.2015 №267, виданого Львівським обласним патологоанатомічним бюро Львівської облдержадміністрації.

Вказане спростовує твердження відповідача про перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння у день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з акту службового розслідування, проведеного за по факту смерті солдата ОСОБА_4 , при проведенні 29.12.2015 розтину тіла та видачі лікарського свідоцтва про смерть № 267 від 29.12.2015, слідів насильницької смерті не виявлено.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння у день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та/або про навмисне заподіяння ним собі тілесного ушкодження.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини 10 статті 14 Закону № 2011-XII військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.

Відповідно до частини 13 статті 14 Закону № 2011-XII особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України, а саме: постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби». Такі посвідчення видаються військовими комісаріатами.

Згідно до частини 6 статті 18 Закону № 2011-XII вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - інваліди з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Закону № 2011-XII, позивачі як батьки померлого під час проходження військової служби солдата ОСОБА_4 є особами, на яких поширюється сфера дії цього Закону, що передбачає видачу їм посвідчення за формою та у порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379.

Як на підставу відмови у видачі позивачам вказаних посвідчень, ЛОВК посилається на частину 2 статті 3 Закону № 2011-XII, відповідно до якої дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

При цьому відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння у день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та/або про навмисне заподіяння ним собі тілесного ушкодження, а зібрані у справі докази спростовують такі твердження відповідача.

З огляду на вказане, відмова ЛОВК у видачі позивачам посвідчень, за формою та у порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379, є протиправною.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності оскаржуваних дій та рішення.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку оскаржуваним діям відповідача, які полягали у прийнятті рішення про відмову у видачі позивачам посвідчень, оформленому протоколом засідання комісії ЛОВК №19 від 30 грудня 2016 року, суд дійшов висновку, що відмова у видачі позивачу посвідчення не відповідає вимогам Закону № 2011-XII та критеріям, визначеним частиною третьої статті 2 КАС України, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання протиправними таких дій.

Виходячи із роз`яснень пункту 10.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, наданих суду статтею 162 КАС України повноважень та обґрунтованості позовних вимог, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача видати позивачу посвідчення на підставі Закону №2011-XII, оскільки таке рішення не пов`язано із здійсненням відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом, тому відсутні підстави для вирішення витання щодо розподілу судових витрат згідно зі статтею 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 з відмови у видачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як членам сім`ї померлого солдата (військовослужбовця) Збройних Сил України ОСОБА_4 посвідчень «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби » на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», які полягають у прийнятті рішення про відмову у праві на отримання посвідчення членами сім`ї померлого солдата ОСОБА_4 , оформленого протоколом засідання комісії №19 від 30 грудня 2016 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 видати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як членам сім`ї померлого солдата (військовослужбовця) Збройних Сил України ОСОБА_4 посвідчень «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.