Справа № 815/3368/17
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3368/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання - Белінського Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

представник відповідача ГУНП в Одеській області - Лисий С.О. за довіреністю;

представник третьої особи Роздільнянський відділ поліції ГУНП в Одеській області-

не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ГУНП в Одеській області, третя особа Роздільнянський відділ поліції ГУНП в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування наказу про звільнення, підстав його видання (висновок службового розслідування, наказ про накладання дисциплінарного стягнення та подання), поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення,-

СУТЬ СПОРУ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ГУНП в Одеській області, третя особа Роздільнянський відділ поліції ГУНП в Одеській області в якому позивач просив суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області від 14.04.2017 року №1232 в частині накладання на підполковника поліції ОСОБА_3, інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

-визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування від 07.04.2017 р. Головного управління Національної поліції в Одеській області яким прийнято рішення про притягнення підполковника поліції ОСОБА_3, інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області до дисциплінарної відповідальності та накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

-визнати протиправним та скасувати подання начальника Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 10.05.2017 року, що являлось підставою для видання наказу ГУНП в Одеській області від 25 травня 2017 року №922 о/с в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_3, інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області.

-визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області від 25 травня 2017 року №922 о/с в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_3, інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області.

-зобов'язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Одеській області, поновити наказом ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області;

-стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_3 грошове утримання за період вимушеного прогулу з 25 травня 2017 року з дня звільнення зі служби в поліції по день фактичного поновлення на посаді;

-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області, поновити наказом ГУНП в Одеській області, що виразились у відмові надати підполковнику поліції ОСОБА_3, інспектору сектора реагування патрульної поліції №4 Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області, відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 17.03.2017 р. по 12.06.2017 р. знаходився на лікарняному. Після одужання та закриття лікарняного листка 13.06.2017 р. прибув м до місця проходження служби в Роздільнянський ВП ГУНП в Одеській області, де повідомили про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з дисциплінарним стягненням за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

Позивач звільнений зі служби в поліції наказом №922 о/с від 25.05.2016 року, зазначений наказ прийнятий на підставі дисциплінарного наказу №1232 та висновку службового розслідування.

Позивач вважає, що дії ГУНП в Одеській області, що виразились в виданні наказу №922 о/с про його звільнення зі служби в поліції, дисциплінарного наказу від 14.04.2017 року №1232 та висновку службового розслідування від 07.04.2017 року про накладання на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, а вказані накази та висновок службового розслідування протиправні та такі, що належать до скасування так як суперечать вимогам чинного законодавства та видані під час хвороби позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві (а.с.4-15).

Представник відповідача ГУНП в Одеській області у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у запереченні на адміністративний позов (а.с.71-81).

Представник відповідача в обґрунтування заперечення зазначив, що 17.03.2017 року надійшли матеріали про адміністративне правопорушення відносно позивача того ж дня призначено службове розслідування в подальшому затверджено висновок відносно ОСОБА_3

14.04.2017 року ГУНП в Одеській області прийняло наказ №1232 яким позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

25.05.2017 року ГУНП в Одеській області видало наказ №922 о/с яким реалізовано наказ №1232.

Також представник відповідача зазначив, що оскаржувані позивачем висновок службового розслідування та подання Роздільнянського ВП не є рішенням суб'єкту владних повноважень і не тягнуть за собою будь-яких наслідків для позивача. Враховуючи вищевикладене, зазначені документи не можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.

Третя особа в судове засідання не з'явилася про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та завчасно.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 прийнятий на службу до ГУНП в Одеській області з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції.

09.03.2017 року наказом №443 о/с ГУНП в Одеській області підполковник поліції ОСОБА_3 призначений на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області (а.с.91).

Позивач в період з 17.03.2017 р. по 12.06.2017 р. був на лікарняному, що підтверджується відповідними листками тимчасової непрацездатності (а.с.29-31).

17.03.2017 року відповідач прийняв наказ № 849 про призначення службового розслідування за матеріалами про адміністративне правопорушення ст.185 КУпАП відносно позивача а саме, протоколи про адміністративне порушення, пояснення, рапорти (а.с.99-109).

07.04.2017 року відповідач склав висновок службового розслідування відносно позивача (а.с.85-86).

Висновком встановлено, що 17.03.2017 р. до Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП надійшло повідомлення оператора « 102», старшим інспектором - черговим чергової частини відділу моніторингу Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП майором поліції Грібоносом О.М. був направлений автопатруль «Благо-0409». Прибувши за місцем виклику працівники поліції встановили, що за кермом автомобіля BMW Х5 перебував ОСОБА_5 а в якості пасажира зазначеного автомобіля перебував інспектор сектору реагування патрульної поліції №4 Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області підполковник поліції ОСОБА_3, який мав ознаки алкогольного сп'яніння та перешкоджав оформленню адміністративних матеріалів, кидався у бійку, висловлювався нецензурною лайкою у бік працівників поліції, погрожував їм звільненням зі служби та на зауваження не реагував. Крім цього позивач намагався сісти за кермо автомобіля BMW Х5 та заїхати в гараж , однак працівники поліції перешкодили йому здійснити рух автомобіля. Вказана подія тривала близько години позивача намагалися заспокоїти, але він не реагував та продовжував вказані протиправні дії. У зв'язку з викладеним, лейтенант поліції Бондар В.А. у відповідності до вимог п.2 ст.42 Закону України «Про національну поліцію України відносно позивача застосував спеціальний засіб поліцейського примусу - кайдани. Однак позивач не заспокоївся і його було поміщено на заднє сидіння службового автомобіля. Після чого був складений відносно позивача адміністративний протокол. Також встановлено, що позивач 16.03.2017 року був відсутній на службі без поважних причин, чим грубо порушив вимоги ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

14.04.2017 року відповідач прийняв наказ №1232 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.145-146).

10.05.2017 року начальник Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області направив начальнику ГУНП в Одеській області подання до звільнення ОСОБА_3 (а.с.93)

25.05.2017 року відповідач прийняв наказ №922 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Наказ №922 о/с від 25.05.2017 р. прийнятий на підставі наказу ГУНП в Одеській області від 14.04.2017 р. №1232 та подання начальника Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від 10.05.2017 р.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов'язаний:

-неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

-професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

При цьому, згідно з п.4 Розділу 11 Закону України «Про національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно з ч.1 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Проведення службових розслідувань в системі органів внутрішніх справ України передбачено та затверджено інструкцією про порядок про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яка затверджена наказом МВС України №230.

Відповідно до п.1.1 розділу 1 Інструкції затвердженої наказом МВС України №230 ця інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Згідно з ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно з п.1 розділу 2 Правил етичної поведінки наказ Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року №1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» Звільнення зі служби в поліції поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність;6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Суд встанови, що позивач звільнений з органів поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про націрнальну поліцію" наказом №922 від 25.05.2017 року на підставі наказу №1232 від 14.04.2017 року.

На підставі встановлених обставин, суд робить висновок про обґрунтованість даних наказів.

Так, однією з підстав для винесення даного наказу є порушення позивачем Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. №1179, що виразилося у не припиненні адміністративного правопорушення з боку ОСОБА_5, у вчиненні злісної непокори законним вимогам працівників патрульної поліції. Зокрема, під час оформлення матеріалів відносно ОСОБА_5 позивач з ознаками алкогольного сп'яніння перешкоджав оформленню адміністративних матеріалів, висловлювався нецензурною лайкою у бік працівників поліції, кидався в бійку, не реагував на зауваження. Після того, коли до нього були застосовані спеціальні засоби поліцейського примусу- кайданки він поводився неадекватно, бився головою у скло патрульного автомобіля, на зауваження не реагував. Всі ці обставини підтверджуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів: поясненнями інспекторів управління патрульної поліції 4 роти 4-го батальйону УПП м.Одеси ДПП НПУ лейтенанта поліції Подмазко О.С., лейтенанта поліції Боднара В.А., поясненнями свідків подій ОСОБА_10, ОСОБА_11, протоколом з місця подій.

Крім того, в судовому засіданні суд дослідив залучені в матеріали справи відеозаписи надані обома сторонами, шляхом їх демонстрації на обладнанні з наступними технічними характеристиками: Frisby FO-4543 OW Microsoft windows XP psp3 2002 рік.

З відео, наданого відповідачем, видно неадекватну поведінку позивача, те як він б'ється головою у скло патрульного автомобіля, виражається нецензурною лайкою в сторону поліцейських, чинить їм опір.

Суд вважає недоведеними твердження позивача про те, що до нього був застосований сльозогінний газ, який викликав неадекватність поведінки. Оскільки на підтвердження даного факту не надано жодного доказу, незважаючи на те, що в день, коли стався інцидент позивач був госпіталізований до КУ МКЛ №11 і там йому був встановлений діагноз щодо тілесних ушкоджень. Однак отруєння сльозогінною або будь-якою іншою речовиною встановлено не було. При перегляді відео запису, який був наданий позивачем за його твердженням з місця події, та який був досліджений судом, не можливо встановити, що до позивача якимось чином був застосований сльозогінний газ або будь-яка інша отруйна речовина. Натомість з відео, яке було зняте нагрудною камерою поліцейських, та досліджено в судовому засіданні, у позивача не вбачаються ознаки застосування сльозогінної речовини (такі як пошкодження очей, носоглотки тощо). Однак, насамперед відсутні будь-які медичні документи, які б свідчили про даний факт. При цьому позивач не зазначав про об'єктивні причини через які в нього не було можливості якимось чином засвідчити факт отруєння.

Далі, відповідно до підстав прийняття наказу, що оскаржується, позивач був звільнений через те, що безпідставно не вийшов на службу 16.03.2017р. Суд вважає дану підставу обґрунтованою та доведеною впродовж судового розгляду справи наступними доказами. В матеріалах справи наявний акт про відсутність позивача 16.03.23017 року з 09.00 год. по 12.40 год. без поважних причин на службі (а.с.132).

Будь-яких доказів того, що позивач знаходився у цей день на службі він до суду не надав (факт реєстрації на місці служби, показання свідків тощо). При цьому представник позивача зазначив, що позивач знаходився весь час на подвір'ї будівлі, де проходить службу до кабінету, де знаходиться його робоче місце не заходив. З яких причин не пояснив.

Твердження позивач у позовній заяві про те, що в порушення порядку проведення службового розслідування в нього не були відібрані пояснення спростовуються матеріалами справи, де містяться письмові пояснення позивача.

Крім того, не вірними є тези позивача стосовно того, що посадові особи ГУНП в Одеській області повинні були повідомити його про проведення службового розслідування відносно нього по-перше така процедура не передбачена наказом МВС №230 від 12.03.2013 року, який затверджує інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, по-друге зазначений факт суперечить тому, що позивач особисто надав пояснення. Тобто після того, як позивач надав пояснення в рамках службового розслідування, йому стало відомо про проведення службового розслідування відносно нього.

Відповідно до п.6.3.5 Інструкції затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230, особа стосовно якої проводиться службове розслідування за письмовим рапортом ознайомлюється з висновком службового розслідування, а також матеріалами, зібраними в процесі його проведення у частині яка її стосується крім випадків, визначених законодавством України.

Твердження позивача проте, що відповідач під час проведення службового розслідування порушив п.6.3.1 Інструкції затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 спростовуються, оскільки зазначений пункт трактується так, що у разі якщо під час службового розслідування у особи стосовно якої воно проводиться виникли питання про підстави проведення такого розслідування, то ця особа може звернутись із заявою про підстави проведення такого розслідування.

Щодо надання відпустки позивачу для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку суд встановив, що 26.04.2017 року позивач подав рапорт про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку(а.с.48) , однак листом ГУНП в Одеській області йому відмовлено. Оскільки, 14.04.2017 року позивач наказом ГУНП в Одеській області №1232 притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77.

Зазначений наказ знаходився в стадії реалізації наказом по особовому складу, однак враховуючи те, що позивач перебував на лікарняному реалізований не був.

Отже з вищевикладеного вбачається, що позивач подачею рапорту про надання відпустки по догляду за дитиною намагався уникнути реалізації наказу ГУНП про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування та подання начальника Роздільнянського ВП суд зазначає, що дані документи не є рішенням суб'єкта владних повноважень і не тягнуть будь-яких наслідків для позивача, а є підставою для прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення. Отже зазначені документи не є предметом оскарження в адміністративній справі.

Відповідач довів суду та надав відповідні докази, які підтверджують законність винесених наказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищезазначеного, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_3 не належать до задоволення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 69-71, 94, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови виготовлений 10 серпня 2017 року.

Суддя О.Я. Бойко

У задоволенні адміністративного позову відмовити

10 серпня 2017 року.