Справа № 817/918/17
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2017 р.Р і в н еСправа №817/918/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник Грімова Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - ГУНП в Рівненській області) про визнання неправомірними та скасування наказів від 14.04.2017 №384 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та від 15.05.2017 №98о/с про звільнення зі служби в Національній поліції за ч.1 п.6 ст.77 Закон України "Про Національну поліцію", поновлення на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Варашського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 5622,21грн. з 13.05.2017 по день винесення рішення.

Позов обґрунтований тим, що оспорювані накази є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги повністю та суду пояснили, що оспорювані накази про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції є протиправними, оскільки він не вчиняв жодного дисциплінарного проступку, за яке можливо було б застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби. Зазначили, що дисциплінарне стягнення було накладено на позивача за не повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до чергової частини органу поліції, про яке, як стверджує позивач, він не знав. Внаслідок чого, позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію". Як на підставу для обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач допустив процедурні (процесуальні) порушення при винесенні оскаржуваних наказів, оскільки притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення не дослідивши всіх складових та критеріїв проступку під час службового розслідування. Крім того, при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, відповідачем не враховані вимоги законодавства щодо такого виду дисциплінарного стягнення, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Також зазначили, що у період прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров'я, а тому оспорюваний наказ про звільнення є протиправним. Таким чином, вважають звільнення позивача незаконним, оскільки оспорювані накази прийняті не тільки в супереч вимогам Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", які є спеціальними законами у питанні проходження позивачем публічної служби, а і вимогам Конституції України щодо права на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення. Відтак, з 13.05.2017 він перебуває у вимушеному прогулі. Просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач, ГУНП в Рівненській області, позов не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях.

У судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечила, надавши пояснення, тотожні письмовим запереченням. Зокрема, вказала, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, який є підставою для звільнення зі служби у поліції, а відтак оскаржувані накази є обґрунтованими та такими, що прийняті в межах чинного законодавства України. Загалом подія, яка призвела до службового розслідування, стала можливою внаслідок особистих негативних якостей позивача, свідомого ігнорування ним норм Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" та відповідних інструкцій при проходженні служби в Національній поліції, які призвели до не повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до чергової частини органу поліції, та як наслідок до дисциплінарного проступку. Зазначила, що наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення жодним чином не спростовує наявності чи відсутності у його діях складу дисциплінарного проступку та правомірності його звільнення зі служби. Оскільки звільненню позивача передувало саме рішення керівника, за наслідками службового розслідування, то підстави для скасування наказів відсутні. Крім того, вважає, що застосування одразу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правом уповноваженого керівника і в жодному разі не є будь-яким порушенням закону, а виключними повноваженнями відповідного керівника, тобто дискреційними повноваженнями. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши позивача та представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3., проходив службу в органах УМВС України та в Національній поліції з 2015 року. З 26.05.2016 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Зарічненського відділення поліції Варашського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, з присвоєним спеціальним званням - сержант поліції (а.а.с.5, 9-10).

12.05.2017, на підставі наказу ГУНП в Рівненській області від 14.04.2017 №384 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), наказом ГУНП в Рівненській області за №98о/с звільнено зі служби в поліції - сержанта поліції ОСОБА_1, з постановкою на військовий облік у запас Збройних Сил України (а.а.с.6-8).

Вважаючи оспорювані накази протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом №580-VIII, який набув чинності 07.11.2015.

Відповідно до положень ст.1 Закону №580-VIII, Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з положеннями ст.17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII).

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону №580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно зі ст.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 №901-VIII, до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут №3460-IV), яким визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту №3460-IV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту №3460-IV передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Вимогами ст.7 Дисциплінарного статуту №3460-IV встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту №3460-IV є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до п.6 ст.12 Дисциплінарного статуту №3460-IV, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі ст.14 Дисциплінарного статуту №3460-IV, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту №3460-IV).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073 (далі - Інструкція №230).

Пунктом 2.1 Інструкції №230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення (пп.2.2.2 п.2.2 Інструкції №230).

Відповідно до п.2.6 Інструкції №230, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Так, на підставі наказу ГУНП в Рівненській області від 22.03.2017 №523 (а.с.35), уповноваженими особами відповідача проведено службове розслідування та відомостями щодо вчинення неправомірних дій окремими працівниками Зарічненського відділення поліції Варашського ВП ГУНП, за наслідками якого 14.04.2017 складено висновок (а.а.с.40-46).

Підставами для проведення дисциплінарного розслідування стало саме повідомлення про вчинення кримінального проступку, яке надійшло до Зарічненського відділення поліції Варашського відділу поліції ГУНП в Рівненській області 08.03.2017 о 2:25год. та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань за №0000036 (а.а.с.48-49). Особою, на яку вказав свідок - лісничий, виявився працівник поліції, зазначивши, що поблизу незаконної вирубки ліса затримано автомобіль НОМЕР_1, темно-червоного кольору, за кермом якого перебував ОСОБА_1

Згідно з вказаним висновком, у ході проведення службового розслідування встановлено, що виїздом СОГ на місце події встановлено, що в кварталі №13 Мутвицького лісництва невідомими особами зрізано дерево породи «дуб» діаметром 80см, з довжиною стовбура 15-17 метрів. Вказане дерево передане на зберігання працівникам ДП «Зарічненський лісгосп». Зазначений у повідомленні автомобіль НОМЕР_2, належить гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю АДРЕСА_1. Вказаний автомобіль не затримувався. Затримати автомобіль типу бус на іноземній реєстрації не представилось можливим.

Опитаний з даного приводу лісничий Мутвицького лісництва ДП «Зарічненський лісгосп» ОСОБА_6 повідомив, що 08.03.2017 о 00.20год. йому зателефонував майстер лісу ОСОБА_7, який повідомив, що в кварталі №13 їхнього лісництва працює бензопила. Далі було прийнято рішення про виїзд з метою перевірки цієї інформації. Приблизно о 01.00год. 08.03.2017 він прибув з ОСОБА_8 на місце події, де їх чекав ОСОБА_7 Далі вони всі проїхали на територію зони відпочинку «Дубки», посеред якої стояв автомобіль НОМЕР_3, темно-червоного кольору. За кермом автомобіля перебував невідомий молодий чоловік, у якого ОСОБА_8 запитав, що він тут робить. Невідомий вийшов із автомобіля та відповів, що сидить в салоні, де слухає музику, хоча на його думку, магнітола тоді була вимкнена. Далі ОСОБА_8 відкрив багажник автомобіля. У цей час невідомий стояв поруч з ними та не заперечував таким діям ОСОБА_8 Через деякий час останній повідомив, що за кермом автомобіля перебував працівник поліції ОСОБА_1 Після цього, він з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розійшлись по лісі, з метою відшукання місця самовільної порубки лісу, а виявлений ними автомобіль виїхав із зони відпочинку та поїхав в напрямку смт. Зарічне.

Опитаний з даного приводу поліцейський ОСОБА_1 повідомив, що 07.03.2017 приблизно о 23.50год. автомобілем НОМЕР_4, належному його братові виїхав із с.Острівськ, де перебував у свого товариша по особистих справах, після чого продовжив рух у напрямку смт.Зарічне. Під час руху на відрізку автодороги, що знаходиться неподалік с.Мутвиця Зарічненського району, зупинився на проїжджій частині дороги. У зв'язку з необхідністю справити природні потреби, приблизно через дві хвилини помітив, що впритул до нього під'їхав автомобіль марки «Шевроле» д.н.з. ВК 2244, з якого вийшло троє осіб, серед яких був гр.ОСОБА_8, житель смт.Зарічне, який працює в єгерській службі охорони, з ним він неодноразово зустрічався по робочих питаннях. Інших осіб, які були там присутні він не знав. Після чого, останні відкрили двері автомобіля та запитали причину його перебування у цьому місці, на що він здивовано відреагував на таку поведінку з їхньої сторони. Далі вказані особи, без його згоди відкрили багажне відділення автомобіля, яке самостійно оглянули. Після цього, він вийшов із салону автомобіля та запитав, що він там робить, однак той відразу його закрив та нічого не повідомивши відповів, що він може їхати, що він і зробив попрямувавши у напрямку смт.Зарічне. На той час ніяких звуків, тим більше звуків «працюючої бензопили» він не чув. Про незаконну порубку, що відбувалася тієї ночі він дізнався наступного дня від колег по роботі. У той момент він спілкувався лише з ОСОБА_8, який вказав на його можливу причетність до незаконної порубки, оскільки бачив його неподалік місця події.

Так, за результатами службового розслідування встановлено факт грубого порушення службової дисципліни, а саме порушення поліцейським ОСОБА_1 вимоги п.17 розділу 3 наказу №1377 від 06.11.2015, а саме не повідомлено про вчинення кримінального правопорушення до чергової частини органу поліції, що являється прямим приховуванням від обліку.

Саме дана обставина стала підставою для висновку про наявність дисциплінарного проступку позивача та прийняття наказу від 14.04.2017 №384 (а.а.с.36-39), яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції.

Згідно з п.17 розділу 3 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1377, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1498/27943 01.12.2015, прихованими від єдиного обліку вважаються заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, які були відомі працівнику органу поліції, та відомості, які на час виявлення не внесено до журналу ЄО відповідного органу поліції, а самі заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події не отримали реєстраційного номера.

Проте, суд вважає таку підставу для притягнення до дисциплінарної відповідальності необґрунтованою, оскільки як вбачається з пояснень ОСОБА_1 (а.с.53), та власне підтверджується висновком дисциплінарного розслідування, позивач на той час ніяких звуків, тим більше звуків «працюючої бензопили» не чув, а про незаконну порубку, що відбувалася тієї ночі він дізнався наступного дня від колег по роботі. Відтак, неповідомлення ним чергової частини Національної поліції про незаконну вирубку лісу не може вважатися прихованим повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, адже така подія не була йому відома.

При цьому, суд зазначає, що сам факт реєстрації в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань за №0000036 повідомлення про кримінальне правопорушення не може бути безумовною підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, оскільки відповідальність осіб має індивідуальний характер, який належить встановити.

Як вбачається з висновку дисциплінарного розслідування, причетність ОСОБА_1 до кримінального правопорушення, зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань за №0000036, є лише припущенням заявника, а висновки відповідача про винуватість ОСОБА_1 - передчасними, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вирок суду відносно позивача чи постанова суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, прийняті за фактом реєстрації в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань такого повідомлення, були відсутні, як і відсутні на момент розгляду даної справи.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ст.14 Дисциплінарного статуту №3460-IV передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ч.10).

При цьому, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (ч.15).

Однак, висновок службового розслідування не містить жодних посилань на будь-яке дослідження вказаних вище складових: керівником не враховано та не досліджено ступінь тяжкості проступку; не враховано усіх обставин події; не визначено та не описано будь-якої ймовірної чи наявної шкоди; не враховано попередньої поведінки особи, оскільки позивач як працівник правоохоронного органу мав позитивну характеристику; не встановлено факту визнання вини; не з'ясовано становлення позивача до виконання службових обов'язків.

На переконання суду, відповідачем не дотримано вимог ст.14 Дисциплінарного статуту №3460-IV при винесенні наказу від 14.04.2017 №384 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки не враховано обставин події для визначення тяжкості проступку, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Разом з тим, відповідачем у оспорюваному наказі не наведено жодних обґрунтувань щодо необхідності (доцільності) застосування до позивача найбільш суворого виду дисциплінарного стягнення - звільнення з правоохоронного органу.

Із послужного списку ОСОБА_1 вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин діючих дисциплінарних стягнень позивач не мав (а.а.с.57-65).

Викладене свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, оскільки в силу вимог ст.1 Дисциплінарного статуту №3460-IV підставою дисциплінарної відповідальності є саме дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, який відсутній у даному випадку.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст.ст.16, 18 Дисциплінарного статуту №3460-IV, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику, а такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Аналіз норм Дисциплінарного статуту №3460-IV дає підстави для висновку про те, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення дисциплінарних порушень накладається дисциплінарне стягнення, про що видається відповідний наказ з дотриманням строків, передбачених ст.16, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні, а подальше виконання такого наказу в силу вимог ст.18 здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.10.2013 у справі №21-250а13.

Як вбачається з довідки від 19.05.2017 №48 (а.с.73), у період з 28.04.2017 по 19.05.2017 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні.

Таким чином, дисциплінарне стягнення було застосовано до позивача не лише за відсутності дисциплінарного проступку, а і з порушенням порядку накладання такого дисциплінарного стягнення, що є підставою для визнання протиправним та скасування не лише наказу про накладення такого стягнення, а і наказу про звільнення зі служби в поліції.

При цьому, суд не бере до уваги наказ ГУНП в Рівненській області від 25.07.2017 №168о/с (а.с.80), яким відповідачем внесено зміни до оспорюваного наказу про звільнення в частині дати звільнення з 12.05.2017 на 20.05.2017 та кількості вислуги років, оскільки такий наказ прийнятий після звернення позивача до суду з позовом про відновлення порушеного його права на проходження публічної служби та спрямований на виправлення невідповідності порядку накладання такого дисциплінарного стягнення для подальшого порушення такого права позивача. Відтак, такий наказ не може бути належним доказом у справі.

Щодо посилання відповідача на дискреційні повноваження керівника при застосуванні одразу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення суд зазначає слідуюче.

Відповідно до рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреційні повноваження можуть виникати виключно у адміністративного органу, тобто органу, що на виконання закону надає адміністративні послуги, саме при наданні таких послуг, та не можуть виникати при трудових правовідносинах між роботодавцем та підлеглим.

Питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом №580-VIII, який є спеціальним законом у питанні проходження позивачем публічної служби. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15.

Оскільки нормами Закону №580-VIII не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд згідно з положеннями ст.9 КАС України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Так, відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує захист від незаконного звільнення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, з 13.05.2017.

Разом з тим, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП України).

Згідно з приписами ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Згідно з довідкою ГУНП в Рівненській області від 30.06.2017 №803/29/03-2017 (а.с.33), що середньомісячний розмір грошового забезпечення (заробітна плата) ОСОБА_1 на день звільнення становить 6350,90грн.

Вимушений прогул позивача з 13.05.2017 по день постановлення судового рішення 31.07.2017 становить 2 місяці та 14 днів, а відтак, сума середнього заробітку, належна до виплати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу становить 17147,43грн. [(6350,90 х 2) + ((6350,90 / 20) х 14)].

Відповідно до п.3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов'язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу 17147,43грн., визначена без утримання такого податку та інших обов'язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить вважає, що ГУНП в Рівненській області, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності прийняття оспорюваних наказів, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Підстави для застосування вимог ст.94 КАС України у суду відсутні.

Разом з тим, відповідно до положень ст.256 КАС України, судом допускається негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 14.04.2017 №384 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 12.05.2017 №98о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції за ч.1 п.6 ст.77 Закон України "Про Національну поліцію".

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Варашського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 13.05.2017.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.05.2017 по 31.07.2017 в сумі 17147,43грн. (сімнадцять тисяч сто сорок сім гривень сорок три копійки).

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції з 13.05.2017 та в частині стягнення із Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 6350,90грн. (шість тисяч триста п'ятдесят гривень дев'яносто копійок) звернути до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щербаков В.В.