Справа № 825/857/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/857/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

08 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просила визнати неправомірними дії Головного управління національної поліції в Чернігівській області в особі Управління превентивної діяльності щодо відмови ОСОБА_3 у продовженні терміну дії дозволу на право носіння та зберігання пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області в особі Управління превентивної діяльності продовжити термін дії дозволу на право носіння та зберігання пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії - ОСОБА_3; стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області судовий збір за подачу позову до суду.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 10 серпня 1995 року ОСОБА_3 працювала в органах прокуратури Чернігівської області.

24 квітня 2008 року ОСОБА_3 отримала дозвіл на зберігання пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії зброї, а саме пристрою травматичної дії ПМР кал. 9 мм НОМЕР_1 як працівник прокуратури терміном на 3 роки, в подальшому строк дії дозволу було продовжено до 24 квітня 2014 року та до 24 квітня 2017 року.

Позивач 24 березня 2017 року звернулась до начальника УПД ГУНП в Чернігівській області із заявою про перереєстрацію зброї, а саме пристрою травматичної дії ПМР кал. 9 мм НОМЕР_1, яка належить їй на підставі дозволу НОМЕР_2, виданого 24 квітня 2008 року і дійсного до 24 квітня 2017 року.

Листом від 26 квітня 2017 року № 1120/124/04/13/2017 ГУНП в Чернігівській області повідомило позивача, що серед наданих документів відсутнє документальне підтвердження підстав законного володіння травматичною зброєю ПМР кал. 9 мм НОМЕР_1, яке регулюється наказом МВС України від 15 червня 2000 року № 379 дск.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що втративши статус працівника прокуратури та набувши статусу пенсіонера ОСОБА_3 втратила право на носіння, зберігання зброї з підстав того, що вона є прокурором. Іншого документального підтвердження того, що позивач дійсно має право володіння травматичною зброєю до УПД ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років у відповідності до статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Пенсію позивачу призначено на підставі постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року по справі № 740/322/16-а, яка набрала законної сили згідно з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року.

Відповідно, у 2008 році ,перебуваючи на посаді прокурора, ОСОБА_3 мала право на носіння, зберігання пристрою травматичної дії ПМР кал. 9 мм НОМЕР_1 як працівник прокуратури згідно із вимогами Наказу Міністерства внутрішніх справ № 379дск від 15 червня 2000 року.

Так, згідно вказаного наказу МВС № 379дск для продовження терміну дії дозволу на право носіння та зберігання пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії необхідно надати документи, що посвідчують належність позивача до категорії осіб, які мають право на придбання, носіння та зберігання пристроїв, а саме: судді, працівники суду, працівники правоохоронних органів, журналісти, народні депутати України, члени громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовці, крім тих, які проходять строкову військову службу, державні службовці та пенсіонери МВС України.

Відповідно з приписами абз. 2 пункту 5.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року N 622, органи внутрішніх справ не мають права видавати дозволи на придбання, зберігання та носіння зброї за відсутності права, визначеного актами законодавства, на придбання, зберігання і носіння пристроїв.

Отже, з аналізу наведеної норми вбачається, що набувши статусу пенсіонера, позивач втратила право на носіння та зберігання такого пристрою.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Ці вимоги відповідають загальновизначеному світовому стандарту, закріпленому в Загальній декларації прав людини від 10 грудня 1948 року.

За Конституцією і законами України працівники правоохоронних органів перебувають під захистом закону, норми якого гарантують захист життя, здоров'я, честі, гідності, майна працівників правоохоронних органів та членів їх сімей від злочинних посягань та інших протиправних дій.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівники суду і правоохоронних органів та їх близькі родичі мають право:

а) застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і зброю з метою забезпечення виконання правомірних наказів і усних вимог, що добровільно не виконуються, для захисту особистої безпеки, безпеки близьких родичів, а також свого житла і майна;

б) вимагати і одержувати допомогу у виконанні покладених на них обов'язків, а в разі необхідності - для особистого захисту, а також свого житла і майна з боку відповідних правоохоронних та інших державних органів;

в) здійснювати спеціальні заходи забезпечення безпеки;

г) отримувати матеріальну компенсацію в разі загибелі працівника, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, знищення чи пошкодження його житла і майна у зв'язку з виконанням службових обов'язків.

Частиною 3 статті 84 та п. 14 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами.

При цьому, соціальні гарантії держави населенню - це реалізація державою конституційних прав громадянам на одержання найважливіших соціальних благ та послуг. Вони надаються тим, хто працює, і повинні забезпечувати умови для одержання професії, трудового доходу, зайнятості, постійної перепідготовки і професійного зростання працівників, захисту основних прав людини у сфері праці.

Серед основних соціальних гарантій - право громадян на вибір місця праці і професійну діяльність, мінімальний розмір оплати праці та пенсії, разову допомогу при народженні кожної дитини, мінімальний розмір допомоги по безробіттю чи стипендії, освіту, охорону здоров'я і надання медичної допомоги.

Між тим, право на носіння, зберігання, володіння пристрою травматичної дії не належить до соціальних гарантій держави, що надані працівникам прокуратури у відповідності до статті 84 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, з вище наведеного вбачається, що позивач не довела, що вона після виходу на пенсію не позбавлена права на придбання, носіння, зберігання пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими снарядами несмертельної дії, оскільки не надала жодного документального підтвердження того, що дійсно має право володіння травматичною зброєю.

Відповідно, посилання суду, що втративши статус працівника прокуратури та набувши статус пенсіонера позивач втратила право на носіння та зберігання пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії є обґрунтованими та не суперечить вимогам Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів».

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову частково.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.