Справа № 219/11951/16-а
Суддя: Харченко О. П.
Дата ухвалення: 2017-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/219/32/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 серпня 2017 р. м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Харченко О.П.

при секретарі Зубенко Т.А.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області « про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити виплату пенсії за віком» , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій по відмові у виплаті пенсії за віком протиправною, зобов'язання виплачувати пенсію за віком,який у подальшому уточнила і в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до її заяви позивач з 01.08.2016 року призначив їй пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка за роз'ясненнями співробітників відповідача їй не виплачується відповідно до абзацу третього частини першої статті 47 зазначеного Закону, оскільки позивач займає посаду, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». З моменту призначення позивачці пенсії і по 15 листопада 2016 року вона працювала у якості державного нотаріуса . Відповідач у період з 01.08.2016 року по 15.11.2016 року виплату призначеної їй пенсії припинив без всяких обґрунтувань ,незважаючи на те, що державні нотаріуси не відносяться до державних службовців та не підпадають під дію ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України » від 24.12.2015 № 213-VII. 30.08.2016 року позивачка звернулася до відповідача , а листом від 20.09.2016 року відповідач відмовив їй у виплаті нарахованої пенсії , посилаючись на ту обставину, що позивачка є державним службовцем. Позивач вважає такі дії такими, що суперечать діючому законодавству.

10.01.2017 року від відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву ,у яких вказав,що дійсно позивачці була призначена пенсія за віком 01.08.2016 року . Разом з тим позивачка працювала на посаді державного нотаріуса, тому призначена їй пенсія не виплачується 13.12.2016 року ОСОБА_1звернулася до управління із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку із звільненням . Розпорядженням від 17.12.2016 року у зв'язку із звільненням 14.11.2016 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії як непрацюючій особі з 15.11.2016 року та поновлена виплата пенсії за віком. Відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Сторони у судове засідання не з'явились, від них надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін, вважаючи матеріали справи достатніми для розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи вчинені дії суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 р., тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу» "Про прокуратуру", «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та їй з 01.08.2016 року призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). Одночасно позивач працювала на посаді завідуючої Другої Артемівської державної нотаріальної контори, посада якої відносилася до державної служби і 14.11.2016 року звільнилася із займаної посади .(а.с.20-21).

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 01 червня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом № 1058, виплачуватись не повинна.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", ;Про прокуратуру", «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим відповідач підтвердив, що позивачці буда призначена,але не виплачена пенсія за віком з 01.08.2016 року.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З огляду на вказане, суд вважає, що з 1 серпня 2016 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», суд приходить до висновку, що припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії слід визнати протиправними та необхідно зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату позивачу пенсії з 01 серпня 2016 року.

Питання щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача у судовому засіданні не ставилось.

Керуючись статтями 8, 9, 11, 24, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області « про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити виплату пенсії за віком» - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» протиправною.

Зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплачувати ОСОБА_1 з 1 серпня 2016 року пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Артемівський міськрайонний суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. . Харченко