Справа № 808/1095/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/1095/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2017 року

справа № 808/1095/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року у справі № 808/1095/17 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства «Титан» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом про стягнення з комунального підприємства «Титан» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 126458,08грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на неповне з’ясування обставин, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати і постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем не було виконано нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції. Також зазначає, що сплата зазначених санкцій не ставиться в залежність від того, чи вживав роботодавець необхідних, передбачених законодавством заходів, щодо працевлаштування інвалідів.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, вважає, що останню необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем протягом 2016 року, на виконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів вживалися всі можливі і залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів. Зокрема, судом встановлено, що відповідачем на протязі 2016 року подано до Запорізького міського центру зайнятості звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН від 14.09.2016р., 13.10.2016р., 10.11.2016р., 23.11.2016р., 02.12.2016р., 15.12.2016р., 26.12.2016р., 26.12.2016р., в яких зазначалася інформація про наявність робочих місць для інвалідів (а.с. 63-77).

Також відповідач звертався до Запорізького міського центру зайнятості з листом від 13.10.2016р. № 712 про направлення для дотримання 4% квоти з працевлаштування інвалідів і просив направити безробітних осіб на посаду робітників з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями в кількості 25 осіб (а.с. 78).

Запорізьким міським центром зайнятості повідомлено відповідача листом від 19.05.2017р. №947/04-11, що у 2016 році направлення для працевлаштування були видані 11 інвалідам, 10 осіб від запропонованих вакансій відмовились, один інвалід працевлаштований (а.с. 80).

Також Запорізьким міським центром зайнятості спільно з КП «Титан» проведено ярмарки вакансій, в тому числі й для працевлаштування інвалідів, що підтверджується листом від 19.05.2017 року №948/04-11 (а.с. 82).

За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів застосовано до відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 125890,536 грн. а також нарахована пеня у розмірі 566,55 грн. про стягнення яких позивач звернувся з позовом до суду, що і є предметом розгляду даної справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вжито всі належні заходи щодо пошуку і працевлаштування інвалідів, що виключає підстави для застосування санкцій, передбачених ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості одного робочого місця.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

З огляду на приписи статті 238 Господарського кодексу України до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, стаття 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Так, згідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року N 875-XII забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду і на приписи Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року N 70, роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно до частини першої статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року N 875-XII, інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Я встановлено судом, відповідачем впродовж 2016 року подавалась до Запорізького міського центру зайнятості звітність (інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН.

При цьому колегія суддів зауважує, що приписами п. 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 р. № 316, не передбачено щомісячного обов'язку роботодавця щодо подання до центру зайнятості даних про наявність вільних робочих місць.

Отже, відповідачем створено кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Орган державної служби зайнятості був повідомлений про наявність у відповідача в 2016 році вакантних посад для працевлаштування інвалідів. Протягом 2016 року центром зайнятості для працевлаштування до Відповідача направлений один інвалід, який був працевлаштований за посадою «робітник з благоустрою».

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач здійснив всі залежні від нього заходи для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році.

Таким чином, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, у зв'язку з наявністю вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів, не є правильним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року у справі № 808/1095/17 – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко