Справа № 425/1162/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Романовський Є.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року справа №425/1162/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 червня 2017 року в справі № 425/1162/17 за позовом ОСОБА_2 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо порушення вимог пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати при обчисленні розміру цієї компенсації, яка була виплачена на виконання рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 травня 2016 року в справі № 425/1472/16-а, а також зобовязати виплатити недоотримані 67,88 грн компенсації.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 червня 2017 року адміністративний позов задоволено, внаслідок чого визнано неправомірними дії пенсійного органу щодо визначення розміру належної до сплати компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати та зобовязано виплатити недоотримані 67,88 грн.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в листопаді 2015 року з ОСОБА_2 як з працюючого пенсіонера на підставі реєстру застрахованих осіб у системі загальнообовязкового державного соціального страхування було утримано 1245,32 грн. Рішенням суду таке утримання було визнано протиправним. Керуючись нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, пенсійний орган нарахував та виплатив у грудні 2016 року позивачу таку компенсацію в розмірі 18,63 грн. 29 листопада 2016 року управління отримало постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2016 ВП № 52196752.

Апелянт наголошує, що доходи, у даному випадку пенсія, виплачувались ОСОБА_2 вчасно, щомісячно до 25-го числа та без затримки за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року, тому підстави для виплати компенсації саме за цей період відсутні.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

У своїй апеляційній скарзі Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області просить розглянути справу за відсутності представника відповідача. ОСОБА_2 надав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (далі позивач) з 01 серпня 2014 року перебуває на обліку Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач, пенсійний орган, Рубіжанське ОУПФУ) та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

29 листопада 2014 року позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою № 917000026.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 травня 2016 року в справі 425/1472/16-а, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії з березня 2016 року. Зобовязано пенсійний орган поновити позивачу виплату пенсії з березня 2016 року. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області щодо зменшення розміру пенсії позивача як працюючого пенсіонера та зобовязано виплатити утримані в листопаді-грудні 2015 року та січні-лютому 2016 року грошові кошти з урахуванням компенсації втрати частини доходу.

Утримані з пенсії позивача за період листопад-грудень 2015 року та січень-лютий 2016 року кошти в розмірі 1525,84 грн без урахування компенсації втрати частини доходу були повернуті разовим платіжним дорученням від 17.06.2016 № 12-1-151136.

Компенсацію втрати частини доходу ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 по 21.06.2016 було нараховано в розмірі 18,63 грн та виплачено на картковий рахунок позивача в грудні 2016 року.

Вважаючи, що Рубіжанське ОУПФУ невірно розрахувало суму належної компенсації, чим порушило вимоги чинного законодавства, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Питання, пов'язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок № 159).

За приписами п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 1058-IV, Закон № 2050-III та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування самим підприємством, установою чи організацією.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі № 21-518а14.

Матеріалами справи підтверджено, що порушення строку виплати пенсії відбулося з вини Рубіжанського ОУПФУ.

Доводи апелянта щодо відсутності затримки виплати пенсії ОСОБА_2 в період листопад 2014 року жовтень 2015 року спростовуються безпосередньо рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 травня 2016 року в справі 425/1472/16-а. Також, безпосередньо в апеляційній скарзі зазначено, що утримані в листопаді 2015 року з пенсії позивача кошти в розмірі 1245,32 грн розраховані починаючи з листопада 2014 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також зазначеною статтею визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями ст. 92 Конституції України передбачено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У відповідності до ст. 7 Закону № 1058-IV загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Конвенції регламентовано, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей аніж ті, для яких вони встановлені.

Враховуючи гарантований державним та міжнародним законодавством захист прав людини та громадянина, зокрема соціальних, колегія суддів дійшла висновку, що пенсійний орган безпідставно визначив період, за який належить нараховувати компенсацію втрати частини доходу, з моменту поновлення виплати пенсії на підставі рішення суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком, викладеним в оскаржуваній постанові, що порушене Рубіжанським ОУПФУ право ОСОБА_2 на отримання компенсації втрати частини грошових доходів підлягає відновленню шляхом виплатити позивачу недоотриманих 67,88 грн такої компенсації.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 червня 2017 року в справі № 425/1162/17 за позовом ОСОБА_2 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 червня 2017 року в справі № 425/1162/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_3

ОСОБА_4