Справа № 825/697/17
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 серпня 2017 року м. Київ К/800/24951/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Чернігівська взуттєва фабрика «Берегиня» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до адміністративного суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача до Державного бюджету України 41624,19 грн адміністративно-господарських санкцій та 249,75 грн пені. В обґрунтування позову зазначало, що у 2016 році ПАТ «Чернігівська взуттєва фабрика «Берегиня» не працевлаштувало на роботу необхідну кількість інвалідів, відповідно до статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі -Закон № 875-ХІ) та не сплатило адміністративно - господарські санкції за порушення вимог зазначеної норми. Вважаючи дії відповідача неправомірними, просило суд задовольнити позов.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, Закону № 875-ХІ. Вказує, що суд не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що норми цього закону мають імперативний характер і законодавство не звільняє роботодавця від відповідальності за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у разі відсутності вини підприємства.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 181 Закону № 875-ХІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Судами встановлено, що відповідачем подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік до Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за формою № 10-ПІ, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 248 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 9 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХІ - 10 осіб.

Поряд з цим, працевлаштуванню інваліда передує створення товариством робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць.

З копії списку працюючих інвалідів штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2016 році видно, що 25 січня 2016 року припинено трудові відносини з працівником ОСОБА_1, у зв'язку з чим кількість працюючих інвалідів у відповідача зменшилась до 9 осіб.

З лютого 2016 відповідач не одноразово подавав до Чернігівського міського центру зайнятості звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в якій повідомлено про необхідність сприяння у працевлаштуванні інвалідів (а.с. 18-22).

З копії листа Чернігівського міського центру зайнятості від 28 березня 2017 року № 07/1265 видно, що відповідач подав інформацію про дві вакансії за професією складальник верху взуття, але направлення на вказані вакансії Чернігівський міський центр зайнятості не видавав, так як на обліку були відсутні безробітні особи з інвалідністю, які за наявним професійним досвідом та рекомендаціями індивідуальних програм реабілітації відповідають вимогам вакансії.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що відповідачем було виконано вимоги Закону № 875-ХІ, зокрема, створено робочі місця для інвалідів, подано інформацію до Чернігівського міського центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення адміністративно-господарського правопорушення.

Враховуючи те, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Такі висновки судів відповідають практиці Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук