Справа № 808/3705/16
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2017 рокусправа № 808/3705/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Головко О.В. Суховаров А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції про визнання протиправним рішення та скасування постанови державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції про визнання протиправним рішення та скасування постанови державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя Вороніна Р. Б. від 30.09.2016 № 5241862.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий документ надійшов до державного виконавця 29 вересня 2016 року, тобто після спливу тримісячного строку для його пред'явлення, тож постанова про відкриття виконавчого провадження є такою, що прийнята з порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню. Крім того, згідно із постановою відповідача від 30 вересня 2016 року строк для добровільного виконання встановлено до 05 жовтня 2016 року, однак сама постанова надіслана на адресу боржника лише 16 листопада 2016 року, про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті. Вказане свідчить, що державний виконавець, не дотримавшись процедури направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та відповідно позбавивши боржника добровільно виконати виконавчий документ, фактично обмежив його конституційні права та обов'язки.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті постанови не врахував норму статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців. Виконавчий документ (постанова департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Запорізькій області від 10.09.2015 № 151) набув законної сили після прийняття Дніпропетровським апеляційним адміністративним

судом ухвали про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення - 02.03.2016 року. Отже, останнім днем для пред'явлення виконавчого документу до стягнення є 02.06.2016 року. Суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавчий документ пред'явлено до виконання вчасно, з огляду на реєстр вихідної кореспонденції Держархбудінспекції. Однак даним реєстром підтверджено, що 16.03.2016 року на адресу виконавчої служби надіслано заяву про відкриття виконавчого провадження з вихідним № 1008-22.6/663. Вказаний витяг з реєстру не є належним та допустимим доказом у розумінні КАС України, оскільки він свідчить лише про те, що 16.03.2016 Держархбудінспекція надіслала якусь заяву на адресу виконавчої служби, та чи була це заява про відкриття виконавчого провадження за постановою № 151 встановити неможливо. Конверт, у якому надійшла заява до виконання не містить чітких відтисків поштового штемпелю із зазначенням дати відправлення (які можливо навмисно пошкоджено), у чому переконався суд першої інстанції безпосередньо досліджуючи цей доказ. Крім того, твердження про невчасну реєстрацію виконавчого документа ґрунтується лише на усному повідомленні самого державного виконавця, який сам не здійснив такої реєстрації, а повідомив про цю обставину зі слів не вказаних осіб. Відповідно до інформації про виконавче провадження, виконавчий документ надійшов до державного виконавця 29.09.2016 року, тобто після спливу тримісячного строку для його пред'явлення. Наслідком пропущення стягувачем строків пред'явлення виконавчого документа є відмова у відкритті виконавчого провадження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення судових повісток.

Позивач причини неприбуття суду не повідомив.

Представником відповідача на електронну адресу суду направлено клопотання, відповідно до змісту якого, просить відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість забезпечити явку представника у зв'язку із браком фінансування на відрядження.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи те, що відповідач був завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що у клопотанні відповідачем не ставиться питання про надання додаткових доказів по справі, які не були враховані при розгляді справи судом першої інстанції, з огляду на відсутність перешкод для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, враховуючи положення частини 4 статті 196 КАС України, зазначене клопотання відповідача колегією суддів визнано необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Оскільки на період: набрання законної сили постановою департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Запорізькій області від 10.09.2015 №151, пред'явлення її до виконання та прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження був чинним Закон України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року, тож для вирішення спірних правовідносин підлягає застосуванню саме цей закон.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.(частина 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу»)

Згідно частини 1 статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. (частина 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»)

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. (частина 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження»)

Пунктом 8 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» визначено строки пред'явлення виконавчих документів до виконання, відповідно до якої, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців.

Частиною 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Матеріалами справи підтверджено, що постанова Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області №151 закінчила процедуру судового оскарження 02 березня 2016 року, тож підлягає пред'явленню до виконавчої служби для примусового виконання протягом трьох місяців, тобто до 03.06.2016 року.

Заява про відкриття виконавчого провадження (вих. №1008-22.6/663) направлена на адресу Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції 16 березня 2016 року, тобто з дотриманням строків визначених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження». ( а.с. 35, 39)

30 вересня 2016 року Вознесенівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52412862 з примусового виконання постанови Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області №151 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

При прийняті спірної постанови державний виконавець діяв відповідно до норм, визначених статями 17, 19, 22 Закону України «Про виконавче провадження», тож суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує про недоведеність факту направлення Державною архітектурно-будівельною інспекцією заяви про відкриття виконавчого провадження саме 16.03.2016 року, однак стверджує, що згідно з відомостями реєстру на адресу виконавчої служби надіслано заяву про відкриття виконавчого провадження за вихідним № 1008-22.6/663.

Відповідно до матеріалів справи у заяві про відкриття виконавчого провадження за вихідним № 1008-22.6/663 зазначено, що на підставі статей 2, 17 Закону України «Про виконавче провадження» Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області направляє для виконання постанову № 151 від 10.09.2015 року.(а. с. 39- 40)

Таким чином, направлення на адресу відповідача виконавчого документа із заявою про відкриття виконавчого провадження протягом трьох місяців доведено належними доказами.

Несвоєчасна реєстрація, тобто неналежна організація роботи органу державної виконавчої служби, з огляду на норми Закону України «Про виконавче провадження» та за умови своєчасного пред'явлення виконавчого документа до виконання стягувачем, не може бути законною підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є саме пропуск стягувачем встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для її скасування.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної постанови на необхідність застосування річного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, оскільки у даному випадку, як зазначалось вище, підлягає застосуванню частина 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення (що має місце у даному випадку) можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців.

При цьому, висновки суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи та оскаржуваних позивачем дій та рішень відповідача, ґрунтуються на перевірці судом відповідності їх вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини. Вказана помилка не невілює висновки суду про дотримання стягувачем строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є лише таке порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Частиною 2 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи, які встановлено повно та всебічно, рішення по суті відповідає критеріям законності та обґрунтованості, ухвалене відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України. Помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права в мотивувальній частині постанови, не призвело до неправильного вирішення справи, що свідчить про відсутність встановлених законодавством підстав для скасування ухваленого судом першої інстанції рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції, відповідно до статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров