Справа № 813/887/17
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2017 року справа № 813/887/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідачів Лещук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України у Львівській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу -

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому згідно заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

" - визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 13.10.2017 № 110 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників кримінальної поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області" в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України у Львівській області від 30.01.2017 № 97 о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції України у Львівській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу."

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для видачі оскаржених наказів стали висновки службового розслідування про намір позивача незаконно заволодіти чужим майном - необробленим камінням з бурштину. Стверджує, що факти, які встановлено службовим розслідуванням підлягають встановленню та доведенню належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що 07.12.2016 в ГУНП у Львівській області надійшла інформація про те, що 06.12.2016 прокуратурою Львівської області розпочато кримінальне провадження № 0000244 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за фактом перевищення службових повноважень працівниками кримінальної поліції (карний розшук) ГУНП у Львівській області, які 28.11.2016, перебуваючи на території АЗС «WOG», що в с. Гамаліївка, Пустомитівського району, Львівської області, застосувавши спецзасоби «кайданки» та погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї, незаконно заволоділи майном громадянина ОСОБА_4, а саме: грошовими коштами в сумі 4100 доларів США та 1 кг необробленого каменю «бурштину». Старшому оперуповноваженому кримінальної поліції (карний розшук) ГУНП у Львівській області капітану поліції Більо P.M. 12.12.2016 прокуратурою Львівської області в межах кримінального провадження № 0000244 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України та обрано міру запобіжного заходу тримання під вартою. За даним фактом 09.12.2016 наказом ГУНП № 3084 відповідно до вимог ст. 14 Статуту, призначено службове розслідування, яке проведено та закінчено в порядку та у строк визначений чинним законодавством. Вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку повністю доведена зібраними матеріалами службового розслідування. У ході проведення службового розслідування встановлено грубі порушення службової дисципліни, вимог ст. ст. 6, 18, Закону України «Про Національну поліцію» зі сторони капітана поліції Біля P.M. Стверджує, що при визначені виду дисциплінарного стягнення враховувались обставини за яких скоєно проступок, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини її ставлення до виконання службових обов'язків.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила із підстав, викладених у письмових запереченнях та просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Більо P.M. перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 1999 року. З 01.03.2016 обіймав посаду старшого оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції України у Львівській області.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 09.12.2016 № 3084 призначено службове розслідування.

Начальником Головного управління Національної поліції у Львівській області 13.01.2017 затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції у Львівській області та розпочатих з даного приводу кримінальних проваджень. У висновку службового розслідування зазначено, що 12.12.2016 у кримінальному провадженні № 0000244 прокуратурою Львівської області ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 365 КК України.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2016 у справі № 461/8128/16-к відсторонено підозрюваного ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від посади старшого оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції України у Львівській області на 2 місяці, тобто до 19.02.2017.

Наказом від 06.01.2017 № 4 о/с по особовому складу капітана поліції ОСОБА_3 /М-201336/, старшого оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції України у Львівській області відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про національну Поліцію» відсторонено від посади. Підстава: ухвала Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2016.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 13.01.2017 № 110 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників кримінальної поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області" за грубі порушення службової дисципліни, вимог ст.ст. 6, 18 Закону України "Про Національну поліцію", щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції та присяги поліцейського, професійного виконання своїх службових обов'язків, відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також поваги і непорушення прав і свобод людини, що призвело до надзвичайної події - розпочатого кримінального провадження, а також підриву авторитету і формування негативної думки про поліцію на старшого оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 30.01.2017 № 97 о/с "По особовому складу" капітана поліції ОСОБА_3 /М-201336/ старшого оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції України у Львівській області звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Не погоджуючись із вказаними наказами позивач оскаржив їх до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, до затвердження відповідним законом Дисциплінарного статуту Національної поліції України підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 за № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут ОВС України).

Відповідно до положень ст.ст. 2, 5 Дисциплінарного статуту ОВС України, підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання ним службової дисципліни.

Згідно з ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби".

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно з ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 25 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (далі - Інструкція) службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

За пунктом 8.3 Інструкції, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено зі служби в поліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни, пов'язаного з фактом порушення прокуратурою Львівської області кримінального провадження № 0000244 щодо заволодіння капітаном поліції ОСОБА_3 грошовими коштами у сумі 4100 дол. США та 1 кг необробленого каменю бурштину.

При цьому суд зазначає, що інформація зазначена у висновку службового розслідування фактично обґрунтовує скоєння позивачем кримінального злочину, але матеріали справи не містять доказів про наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_3

Так, у висновку службового розслідування фактично відображені підстави та обставини затримання позивача прокуратурою Львівської області після отримання ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 4100 дол. США та 1 кг необробленого каменю бурштину, відображені обставини, що є матеріалами кримінального провадження № 0000244.

При цьому, у висновку відносно виявлених фактів, а саме дисциплінарного проступку, відповідачем відображено лише загальна інформація щодо діючих нормативно-правових актів, зокрема, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника поліції, Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Як встановлено судом, порушення службової дисципліни, інкриміноване позивачу, пов'язане з обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Так, імперативними приписами статті 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У випадку ухвалення судом обвинувального вироку по кримінальному провадженню № 0000244, відповідач в подальшому буде зобов'язаний вчинити дії щодо звільнення позивача із займаної посади в зв'язку із набранням вироком законної сили в строки та порядку, передбаченому діючим законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 по справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 по справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

26.09.2006 Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Грабчук проти України" зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи, порушує, твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з'ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.

Тобто, сам по собі факт затримання та повідомлення ОСОБА_3 про підозру у кримінальному провадженні № 0000244 не свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку та порушення Присяги працівника поліції.

Таким чином, суд вважає, що в контексті встановлених обставин справи відсутність доведеного у законному порядку факту вчинення позивачем кримінального правопорушення виключає його звільнення з підстав порушення службової дисципліни.

Слід зазначити, що діючим законодавством, зокрема, ч. 3 ст. 70 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Матеріалами справи підтверджується, що 12.12.2016 прокуратурою Львівської області повідомлено ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Отже, відображення в акті службового розслідування фактів щодо отримання позивачем грошових коштів у сумі 4100 дол. США та 1 кг необробленого каменю бурштину відповідач необґрунтовано вважає дисциплінарним проступком і порушенням службової дисципліни, оскільки вказані дії є саме кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачено нормами КК України.

Жодних доказів того, що ОСОБА_3 вчинив саме дисциплінарний проступок та порушив саме службову дисципліну в акті службового розслідування не відображено, матеріалами справи не підтверджується.

Таким чином, відповідачем при звільненні позивача за відсутності беззаперечних доказів вчинення ним дисциплінарного проступку та за наявності порушеного кримінального провадження, в якому не ухвалено обвинувального вироку, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу.

Даний висновок суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 22.01.2015 року по справі № К/800/51867/14.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що накази Головного управління Національної поліції України у Львівській області від 13.01.2017 №110 о/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників кримінальної поліції (карний розшук) ГУНП у Львівській області» в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення - «звільнення зі служби в поліції» та від 30.01.2017 № 97 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність звільнення позивача зі служби в поліції, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції України у Львівській області 31.01.2017.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1). Відповідно до ч. 3 п. 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках". До яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Оскільки позивача звільнено зі служби з 30.01.2017, відповідно 30.01.2017 є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення при проведенні розрахунку при звільненні.

Тому, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок винесення протиправного наказу відповідача, необхідно обраховувати з 31.01.2016 по 11.08.2017, що становить 193 календарних днів (січень - 1 день, лютий - 28 днів, березень - 31 день, квітень - 30 днів, травень - 31 день, червень - 30 днів, липень - 31 день, серпень - 11 днів).

Згідно довідки про доходи, заробітна плата позивача за листопад 2016 року складає 11168,02 грн, за грудень 2016 року - 15929,12 грн, отже середньомісячне грошове забезпечення позивача становить 13548,57 грн, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 444,21 грн.

Таким чином, розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 31.01.2016 по 11.08.2017, що підлягає виплаті позивачу становить 85732,53 грн (444,21 грн * 193 календарних днів), за виключенням податків та інших обов'язкових платежів.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що заявлений позов є підставний, обґрунтований, а відтак і такий, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним на скасувати наказ Головного управління Національної поліції України у Львівській області від 13.01.2017 № 110 о/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників кримінальної поліції (карний розшук) ГУНП у Львівській області» в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення - «звільнення зі служби в поліції».

3. Визнати протиправним на скасувати наказ Головного управління Національної поліції України у Львівській області від 30.01.2017 № 97 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції.

4. Поновити ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції України у Львівській області з 31.01.2017.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції України у Львівській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 85732 (вісімдесят п'ять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 53 копійки, за виключенням податків та інших обов'язкових платежів.

6. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) Головного управління Національної поліції України у Львівській області і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 13548,57 грн, за виключенням податків та інших обов'язкових платежів, звернути до негайного виконання.

7. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 16.08.2017.