Справа № П/811/1110/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 серпня 2017 року Справа № П/811/1110/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Савості С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського окружного адміністративного суду, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду (далі - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Кіровоградського окружного адміністративного суду щодо не здійснення нарахування та виплати судді Кіровоградського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»;

- стягнути з Кіровоградського окружного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за травень 2017 року в сумі 16 000 грн;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди.

Судове засідання щодо розгляду даної справи призначено на 07.08.2017 о 16 год. 10 хв.

02.08.2017 на адресу суду від позивача надійшов лист, в якому позивач просить суд розглянути дану справу за його відсутності.

03.08.2017 від відповідача до суду надійшли заперечення проти даного адміністративного позову, в яких, відповідач, зокрема, просить суд розгляд цієї справи здійснювати без участі представника відповідача.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, хоча про дату, час і місце судового розгляду, повідомлена належним чином та завчасно.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Одночасно суд зазначає, що 03.08.2017 від відповідача до суду надійшло клопотання про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1744-VIIІ та зупинення провадження у справі №П/811/1110/17.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що позивач, у своїй позовній заяві посилається на те, що розмір суддівської винагороди судді місцевого суду регулюється виключно положеннями Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІI, відповідно до вимог ч.3 ст.133 якого, посадовий оклад судді місцевого суду становить 10 мінімальних заробітних плат.

Однак, відповідач зазначає, що він як розпорядник бюджетних коштів, на якого покладено обов'язок щодо нарахування та виплати суддям Кіровоградського окружного адміністративного суду грошового забезпечення в розмірі визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів» зобов'язаний виконувати приписи нормативно-правових актів України, а саме - нараховувати суддівську винагороду суддям в межах річної суми видатків, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

При цьому, відповідач наголошує, що п. 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1744-VIIІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

А тому, на думку відповідача, він не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача як судді Кіровоградського окружного адміністративного суду та виплату суддівської винагороди у відповідному розмірі.

З огляду на зазначене вище, відповідач просить суд звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо конституційності в частині гарантій незалежності судової влади окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1744-VIIІ, а саме: пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1744-VIIІ, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень в частині, що стосується обрахування розміру суддівської винагороди суддів, які не проходили кваліфікаційне оцінювання, посадовий оклад яких регулюється ч. 4 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VІІІ).

Також відповідач згідно вказаного клопотання просить суд зупинити провадження у даній адміністративній справі, у зв'язку з вищенаведеними обставинами.

Розглянувши вказані клопотання, враховуючи підстави та предмет позову, суд зазначає про таке.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) відзначив, що гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Таким чином, на конституційному рівні законодавцем закріплено фінансове забезпечення судді в розмірі суддівської винагороди, яка визначається відповідним законом про судоустрій, при цьому матеріальне забезпечення судді є невід'ємною частиною гарантій незалежності суддівської влади.

02 червня 2016 року прийнято Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ (далі - Закон № 1402-VІІІ), відповідно до ч. 3 ст. 135 якого, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, абзацом першим пункту 22 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1402-VІІІ визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом №1402-VІІІ) мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Разом з цим, пунктом 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1402-VІІІ передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № № 41-45, ст. 529; 2015 р., № № 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону № 1402-VІІІ визначено, що незалежність суддів зокрема, забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді (ч. 7 ст. 48 Закону № 1402-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Також згідно з ч. 1 ст. 133 Закону «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, на яку відсилає пункт 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1402-VІІІ в частині визначення розміру суддівської винагороди, визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3200 гривень.

Одночасно, пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року № 1774 - VIII «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017, встановлює, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600,00 грн.

При цьому в ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.10.2010 № 2453-VI, на яку відсилає пункт 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1402-VІІІ в частині визначення розміру суддівської винагороди, будь-які зміни щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не вносилися.

Відповідно до частини п'ятої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Крім того, частиною 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» встановлено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи підстави та предмет позову, з метою досягнення однозначної визначеності у питанні про те, чи відповідають окремі положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1744-VІII, а саме пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1744-VIІI, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень в частині, що стосується обрахування розміру суддівської винагороди суддів, які не проходили кваліфікаційне оцінювання, посадовий оклад яких регулюється ч. 4 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII) наведеним положенням Конституції України, а саме ст. 22 та ст. 130 Конституції України та, відповідно, з метою з'ясування питання щодо їх конституційності, забезпечення застосування при вирішенні спору норм Закону, які відповідають Конституції України, а також з метою забезпечення дотримання конституційних прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності вищезгаданих окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1744-VIІІ Конституції України.

Одночасно, суд зазначає, що у силу ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби розглядаються та вирішуються протягом розумного строку, але не більше двадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно п. 4 ч. 2 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду зупинити провадження у справі в разі наявності причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

Враховуючи заявлене відповідачем клопотання про зупинення провадження у даній адміністративній справі, з метою дотримання процесуальних прав учасників процесу, строків розгляду адміністративної справи, а також, всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі № П/811/1110/17 до вирішення даного питання Верховним Судом України.

Керуючись ст. ст. 9, 41, 156, 160, 165, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності в частині гарантій незалежності судової влади окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1744-VIIІ, а саме: пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1744-VIІI, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень в частині, що стосується обрахування розміру суддівської винагороди суддів, які не проходили кваліфікаційне оцінювання, посадовий оклад яких регулюється ч. 4 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII).

Зупинити провадження у адміністративній справі № П/811/1110/17 за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського окружного адміністративного суду, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії до вирішення даного питання Верховним Судом України.

Копії ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Копію ухвали направити Верховному Суду України (вул. П. Орлика, 4, м.Київ,01043) разом із копією адміністративного позову.

Ухвала підлягає апеляційному оскарженню лише в частині зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.А. Рідзель

Ухвалу складено у повному обсязі 10.08.2017.