Справа № 743/1148/17
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1148/17
Провадження № 2-а/743/132/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,

при секретарі НЕРУС Н.І.,

за участю представника позивача УДМС України в Чернігівській області

КЛИМІШИ І.О.,

громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5

в присутності перекладачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом Управління Державної міграційної служби України

в Чернігівській області

до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5

про продовження строку затримання, -

В С Т А Н О В И В :

УДМС України в Чернігівській області звернулось до суду з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього в пункті тимчасового перебування іноземців до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на строк, визначений ч. 7 ст. 183-7 КАС України, а саме з 21.08.2017 р. до 20.11.2017 р. включно.

Обґрунтування позову зводилось до того, що:

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється громадянином Народної Республіки Бангладеш і на територію України потрапив 28.01.2017 року незаконно, тобто не маючи дозволу на в'їзд в Україну та поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон;

- 21 лютого 2017 року посадовою особою УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 22.02.2017 року, з забороною в'їзду в Україну протягом 3 років;

- оскільки громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України станом на 22.02.2017 р., не покинув, то ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, до 21.08.2017 року, а постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року примусово видворено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України;

- 9 серпня 2017 р. громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до УДМС України в Чернігівській області заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 закінчується 21.08.2017 р., а стосовно відповідача не прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання останнього біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні представник позивача КЛИМІША І.О. підтримала позов з підстав, викладених в позові. Зазначивши, що стосовно відповідача не прийнято рішення за поданою ним заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту України, що є самостійною підставою для продовження строку затримання.

В судовому засіданні громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 просив в задоволенні адміністративного позову, оскільки не має підстав вважати, що він перебуваючи поза межами ПТПІ буде переховуватись від міграційної служби та порушувати міграційне законодавство.

Вислухавши пояснення представника позивача УДМС України в Чернігівській області КЛИМІШИ І.О., громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, шо:

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється громадянином Народної Республіки Бангладеш і на територію України потрапив 28.01.2017 року незаконно, тобто не маючи дозволу на в'їзд в Україну та поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон;

- 21 лютого 2017 року посадовими особами УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 22.02.2017 року, з забороною в'їзду в Україну протягом 3 років, складено протокол про адміністративне затримання останнього та прийнято рішення про поміщення останнього до Чернігівського ПТПІ та останнього, за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ;

- на виконання вказівки прокуратури Чернігівської області, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 був 22 лютого 2017 р. негайно звільнений з Чернігівського ПТПІ;

- громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України станом на 22.02.2017 р., не покинув;

- ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, до 21.08.2017 року. Вказана ухвала набрала законної сили 20 липня 2017 р., оскільки вона оскаржувалась в апеляційному порядку та була повернута представнику відповідача за ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року;

- постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року примусово видворено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України. Вказана постанова набрала законної сили 20 липня 2017 р., оскільки вона оскаржувалась в апеляційному порядку та була повернута представнику відповідача за ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року;

- на виконання вказаних судових рішень, 22 лютого 2017 року посадовими особами УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення про поміщення останнього до Чернігівського ПТПІ та останнього, за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ;

- 9 серпня 2017 р. громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до УДМС України в Чернігівській області заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- стосовно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання останнього біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому, суд зауважує, що у справах «Брумареску проти Румунії», «Совтрансавто-Холдінг проти України», «Пономарьов проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, який передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів.

Верховною Радою України 19.05.2016 року прийнято Закон України № 1379-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства і врегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції», який набрав чинності 18.06.2016 року, яким передбачено низку змін до Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з питань забезпечення примусового видворення іноземців.

Так, частиною 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов.

У підпункті "f" п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

В той час як загальна норма, встановлена ??в п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, полягає в тому, що кожен має право на свободу, п.п. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції передбачає виключення з цієї загальної норми, що дозволяє державам контролювати свободу іноземців в умовах імміграції. Як Європейський суд з прав людини помічав раніше, за умови дотримання своїх зобов'язань відповідно до норм Конвенції, держави користуються "безперечним суверенним правом контролювати в'їзд та перебування іноземців на їх території" (§ 41 рішення Європейського суду з прав людини від 25.06.1996 р. у справі "Амюр проти Франції", § 64 рішення Європейського суду з прав людини від 29.01.2008 р. у справі "Сааді проти Сполученого Королівства", § 73 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Сполученого Королівства").

Як наголошено в § 64 рішення Європейського суду з прав людини від 29.01.2008 р. у справі "Сааді проти Сполученого Королівства" це є необхідним додатком до цього права, що державам дозволяється затримувати потенційних іммігрантів, які звернулися до влади із заявою про видачу дозволу на в'їзд в країну, чи то за допомогою отримання притулку або іншим чином. Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 25.06.1996 р. у справі "Амюр проти Франції" видно, що затримання потенційних іммігрантів, включаючи шукачів притулку, може бути сумісним із пунктом п.п. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В п. 1, 3, 8, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" дано визначенню термінам:

- "біженець", яким є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

- "довідка про звернення за захистом в Україні", якою є документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України;

- "заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту", якою є заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті;

- "особа, яка потребує додаткового захисту", яким є особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженця 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Статтею 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" регламентовано питання прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Виходячи з правового аналізу ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ та ст.ст. 1, 10 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом ТАКОЖ у разі прийняття остаточного рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні і вказане є сумісним із пунктом п.п. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження необхідно продовжити з 15 серпня 2017 р. до прийняття остаточного рішення за заявою останнього про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не більше ніж до 15 листопада 2017 року включно, що еквівалентно трьом місяцям, з часу винесення даної постанови, а не до 20 листопада 2017 р. включно, як зазначено в позовній заяві, задовольнивши позов частково.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України, постанову слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 1, ч. 13 ст. 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163, 256 КАС України, ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - задовольнити частково.

Продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15 серпня 2017 р. до прийняття остаточного рішення за заявою останнього про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не більше ніж до 15 листопада 2017 року включно.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанову допустити до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків