Справа № 289/362/17
Суддя: Свінцицький Л. В.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Радомишльський районний суд Житомирської області
Номер провадження 2-а/289/32/17
Справа №289/362/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючий суддя - Свінцицький Л. В. ,

при секретарі Прокопчук А.Ю .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Радомишльському районному суді Житомирської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій не правомірними та зобов"язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (надалі відповідач) з вимогою визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати відновити виплату пенсії з 01.01.2016 року. В обґрунтування позову зазначив, що з 27.01.2005 йому призначена і виплачувалась пенсія як військовослужбовцю, у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ. На даний час він працює на посаді завідуючого Радомишльського РС УДМС, отримує заробітну плату і з 01.01.2016 року відповідач, на його думку, незаконно припинив виплату раніше призначеної пенсії і відмовив у відновленні пенсійних виплат.

В судове засідання позивач не з'явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу за його відсутності.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без участі їх представника.

Перевіривши наявні в справі докази, судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, та отримує пенсію призначену відповідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, яка віднесена до посади державного службовця.

У зв'язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, виплату пенсії позивачу було припинено з 01.04.2015 року. У зв'язку із цим позивач звертався у 2016 році із позовною заявою до суду та за результатами розгляду справи частково відповідачем пенсію йому було виплачено згідно рішення суду, але з 01.01.2016 року відповідач знову припинив виплату пенсії позивачу. Позивачу відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України від 12.01.2017 № 2558/Л-11 було роз'яснено, що зважаючи на Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким положення частини першої ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, щодо невиплати у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року призначених пенсій/щомісячного грошового утримання особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Цим же листом повідомлено, що буде поновлено виплату пенсії з 20.12.2016, тобто з дати прийняття рішення Конституційного Суду України, по 31.12.2016, доплату за вказаний період в розмірі 1125,59 грн. буде нараховано до виплати в січні 2017 року.

Також роз'яснено, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, внесено зміни до ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", згідно яких тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року№ 889- VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії не виплачуються та повідомлено, що підстав для відновлення та продовження виплати пенсії з 01.01.2017 немає.

Судом встановлено, що дійсно вищезазначеними законами передбачено, що пенсія, призначена за Законом "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" працюючим на посадах відповідно до Закону України "Про державну службу", не виплачується у період з 01.01.2016 до 20.12.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Положення Закону України №911-VIII від 24.12.2015 року є чинними на період з 01.01.2016 року і до 20.12.2016 року, неконституційними у цей період не визнавались, а тому підлягають застосуванню всіма державними органами.

З огляду на вказані норми Закону позивач не мав права на отримання пенсії, з 01.01.2016 року і до 20.12.2016 року, а тому позивачу як пенсіонеру, працюючому на посаді завідуючого Радомишльського РС УДМС та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу», правові підстави для виплати пенсії з 01.01.2016 року по 20.12.2016 року відсутні.

Водночас суд вважає неправомірною відмову відповідача у виплаті пенсії позивачу з 01.01.2017 року з огляду на таке.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Однак, разом з тим, рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016р. було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII зі змінами, а саме: перше речення частини 1 статті 54, відповідно до якого, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

При цьому, як зазначається в даному рішенні КСУ, положення першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. №2262-XII зі змінами, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, яке, в свою чергу, є обов'язковим до виконання на всій території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року чітко зазначено, що Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Таким чином, Верховна Рада України, приймаючи Закон № 213, Закон № 911, Закон № 1774-VIII та вносячи ними зміни до Закону № 2453 (ст. 54), порушила частину другу статті 8, частину другу статті 150 Конституції України.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою, або іншому правовому акту застосовується правовий акт, який має вищу юридичну силу (частина 4 статті 9 КАСУ).

Таким чином, за вказаних обставин, враховуючи вищезазначене рішення КСУ №7-рп/2016 від 20.12.2016р. суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо поновлення пенсії у раніше визначеному розмірі не з 01.01.2016 року, а з 01.01.2017 року.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до Конституційного принципу верховенства права, закріпленим у статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 19, 22, 41, 58 і 68 Конституції України, нормами чинного законодавства України та міжнародного права, порушене право підлягає захисту.

Водночас, всупереч ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на її рід занять припинено виплату пенсії в той час як без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із позивачем положенні, однак мають інший рід занять. Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки.

Таким чином, має місце вочевидь наявне запровадження дискримінації відносно позивача при здійсненні останнім права на мирне володіння майном та отримання призначеної пенсії.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст.1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння. Таке сподівання виникло у позивача з моменту призначення пенсії по інвалідності та на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та набуття права на її виплату із зазначеного часу.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку).

Відповідно до п. 33, 34 рішення Європейського суду від 15.12.2015 року справа «Фабіан проти Угорщини» (СASE OF FABIAN v. HUNGARY)№ 78117/13. зазначено, що припинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам на державній службі привело до порушення статті 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Протоколу № 1 та зобов'язав Уряд Угорщини виплатити заявнику невиплачену пенсію.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване статтями 22, 46, 58 Конституції України, статтею 14, статтею 1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм чинного законодавства, а тому суд вважає за необхідне визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року і без встановлення обмеження кінцевим строком - протиправними. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії в повному обсязі з 01 січня 2017 року без встановлення обмеження кінцевим строком.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. У звя"зку з тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову як ліквідатор аварії на ЧАЄС ІІ категорії, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

На підставі ст.ст.8,17,22,46,48,55,64,92,124,147 Конституції України. Рішення Конституційного суду України №7-рп/2016 року від 20 грудня 2016 року, Керуючись ст.ст. 6,17,19,87,158-163,167,185,186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року і без встановлення обмеження кінцевим строком - протиправними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії в повному обсязі з 01 січня 2017 року без встановлення обмеження кінцевим строком.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського адміністративного апеляційного суду через Радомишльський районний суд на протязі десяти днів з часу оголошення постанови .

Суддя Свінцицький Л. В.