Справа № 813/513/16
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року справа № 813/513/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

за участю:

представник позивача Кухта В.З.,

представник відповідача- 1, 2 Бабич Ю.В.,

представник відповідача- 3 Мигаль Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому згідно заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

« - визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2016 № 30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо накладення на ОСОБА_1 за нібито неналежне виконання вимог статей 3, 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України та пунктів 1, 2, З Тимчасового положення про підрозділи спеціального призначення Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (військові комендатури), затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 09.10.2014 № 257, дисциплінарного стягнення - «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю»;

- визнати протиправним та скасувати пункт 14 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.02.2016 № 69 щодо звільнення ОСОБА_1 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї самої статті, з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність);

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ) (по стройовій частині) від 24.03.2016 № 66 щодо виключення ОСОБА_1 , зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, позбавлення щомісячної премії за особистий внеску загальні результати служби у розмірі 450 % з посадового окладу;

- зобов`язати начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника групи матеріально-технічного забезпечення 3 спеціального відділу військової служби правопорядку Західного територіального управління військової служби правопорядку ЗС України;

- зобов`язати начальника 3 спеціального відділу Військової служби Правопорядку Західного територіального управління Військової служби Правопорядку ЗС України (військову частину НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток (грошове забезпечення із грошовими преміями та надбавками, передбаченими розділом XXXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зі змінами внесеними наказом Міністра оборони України від 23.12.2010 № 686, щомісячною додатковою винагородою, передбаченою постановою КМ України від 13.03.2013 № 161 «Про внесення змін до постанови КМ України від 22.09.2010 № 889», Інструкцією про розміри та порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади плаваючого та льотного складу ЗС України, щомісячної додаткової грошової винагороди, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, телеграмою Міністра оборони України від 25.04.2013 № 248/3/9/1/332, телеграмою начальника Головного фінансово-економічного управління Генерального штабу ЗС України від 29.04.2013 №346/2/1233, телеграмою начальника ВСП у ЗС України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку ЗС України від 29.04.2013 № 306/фес/32/408) за весь час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про поновлення ОСОБА_1 , на посаді начальника групи матеріально-технічного забезпечення 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку Західного територіального управління Військової служби правопорядку ЗС України щодо стягнення на мою користь грошового забезпечення за один місяць.»

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з висновками службового розслідування, на підставі якого ОСОБА_2 було звільнено. Стверджує, що при винесенні наказу про звільнення керівництвом не було всебічного, обґрунтовано встановлено причетність ОСОБА_1 до конкретних правопорушень та прийнято рішення про службову невідповідність, що не відповідає реальним обставинам справи. Крім того, після завершення службового розслідування позивачу відмовлено в ознайомлені з матеріалами службового розслідування, у видачі акта службового розслідування. Вважає, що службова перевірка проведена упереджено, без врахування реальних обставин справи, а отже, обставини вказані як підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю не відповідають дійсним обставинам справи, тому звільнення позивача з займаної посади є незаконним та таким, що порушує його законні права передбачені с. 43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідачів Генерального штабу Збройних Сил України, Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, проти позову заперечив, з підстав викладених у запереченнях. Зазначає, що підставою для проведення службового розслідування стало повідомлення від 02.12.2015 на телефон лінії довіри Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України щодо вивозу викрадених меблів, побутової техніки та продуктів харчування з району проведення АТО автомобілем МАЗ 5337 в/н НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 . За результатами службового розслідування, у зв`язку з порушеннями вимог нормативно-правових актів України позивачем під час виконання службових бойових завдань у складі сил та засобів АТО (м. Старобільськ Луганської обл.), безконтрольного використання та незаконного списання військового майна (паливо-мастильних матеріалів), а також вивозу їх з району проведення АТО, незаконного використання автомобільної техніки для перевезення викрадених меблів, а також отриманих для потреб АТО ПММ, продуктів харчування, двох пральних машин, речового та іншого військового майна начальником ВСП було підписано клопотання до начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України з проектом наказу Генерального штабу Збройних Сил України щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю». Стверджує, що притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з військової служби ОСОБА_1 було здійснено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами та нормативно-правовими актами України.

У судовому засіданні представник відповідачів 1, 2 проти позову заперечив та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача, 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку (Військова частина НОМЕР_1 ) проти позову заперечив, з підстав викладених у запереченнях. Зазначає, що позивач перебував та виконував завдання за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції у Луганській області, де він за усним розпорядженням начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку був призначений командиром зведеного підрозділу 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку, відповідно на нього були покладені та він виконував організаційно-розпорядчі, адміністративно-господарські обов`язки. Вважає, що позивач конкретно не вказує, чому службове розслідування прийшло до хибного висновку про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

У судовому засіданні представник відповідача - 3 проти позову заперечив та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебував на військовій службі з 01.08.1978 по 03.01.1994, та з 11.03.2015.

Як вбачається із витягу з наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.09.2015 № 352, підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника відділу організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності Військової служби правопорядку в гарнізонах Західного територіального управління Військової служби правопорядку призначено начальником групи матеріально-технічного забезпечення 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку.

Наказом начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку від 03.12.2015 № 480 призначено службове розслідування.

Наказом начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку від 14.12.2015 № 491 продовжено термін проведення службового розслідування.

Так, відповідно до наказу начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку від 23.12.2015 № 508 «Про результати службового розслідування та покарання винних» вбачається, що службове розслідування було проведено за фактом порушення організації та здійснення маршу колоною військового автомобільного транспорту 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку, що здійснювала марш з району проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей до пункту постійної дислокації м. Львів.

Тимчасово виконуючим обов`язки начальника військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України генерал-майором Криштун І.Л. 08.01.2016 затверджено акт службового розслідування.

Наказом начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 22.01.2016 № 30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за неналежне виконання вимог ст. 3, 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», ст. 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 1, 2, 3 Тимчасового положення про підрозділи спеціального призначення Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (військові комендатури), затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 09.10.2014 № 257 на начальника групи матеріально-технічного забезпечення 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку Західного територіального управління Військової служби правопорядку підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.02.2016 № 69 відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підполковника ОСОБА_1 , начальника групи матеріально-технічного забезпечення 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку Західного територіального управління Військової служби правопорядку звільнено з військової служби у запас за пунктом «е» (через службову невідповідність);

Відповідно до витягу з наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 24.03.2016 № 66 підполковника ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини і усіх видів забезпечення.

Не погоджуючись із вказаними наказами, позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статус, основні завдання, організацію та принципи діяльності ВСП у ЗС України, права, обов`язки, заходи соціального і правового захисту та відповідальність її військовослужбовців визначає Закон України від 7 березня 2002 року № 3099-III «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» (далі - Закон № 3099-III).

Відповідно до статті 3 Закону № 3099-III основними завданнями Служби правопорядку, зокрема, є: виявлення причин, передумов і обставин злочинів та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; запобігання вчиненню і припинення злочинів та інших правопорушень у Збройних Силах України; участь в охороні військових об`єктів та забезпеченні громадського порядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; захист майна Збройних Сил України від розкрадання та інших злочинних посягань.

Приписами статті 8 Закону № 3099-III на Службу правопорядку покладено здійснення функцій, зокрема, попереджувати, виявляти, припиняти злочини та інші правопорушення, вчинені у військових частинах, а також в інших місцях військовослужбовцями, військовозобов`язаними під час проходження ними зборів та працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків; виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню злочинів та інших правопорушень у Збройних Силах України, вживати заходів щодо їх усунення, брати участь у правовому вихованні військовослужбовців, працівників Збройних Сил України; брати участь у проведенні профілактичної роботи серед військовослужбовців, схильних до вчинення правопорушень, сприяти військовому командуванню, органам військового управління в забезпеченні військової дисципліни серед військовослужбовців.

Згідно з статтею 13 Закону № 3099-III порядок і строки проходження військової служби військовослужбовцями Служби правопорядку, присвоєння їм військових звань та звільнення їх з військової служби визначаються відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідних положень про проходження військової служби.

Відповідно до пункту «б» частини 2 та пункту «е» частини 6 статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, з припиненням (розірванням) контракту, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою цієї статті, зокрема, через службову невідповідність.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 8 статті 26 Закону № 2232-XII).

Статтями 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом.

Відповідно до пункту «є» статті 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені дисциплінарні стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтями 86, 87, 92, 94 Дисциплінарного статуту встановлено, що після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Старший командир має право скасовувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, якщо він визнає, що стягнення не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, та накладати своєю владою більш суворі стягнення.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення необхідно встановити характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередню поведінку військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з оскарженого наказу 22.01.2016 № 30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «звільнення з військової служби у зв`язку з службовою невідповідністю» за порушення вимог ст. 3, 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», ст. 11,16,58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 1, 2, 3 Тимчасового положення про підрозділи спеціального призначення Військової служби правопорядку у Збройних Сила України (військові комендатури), затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 09.10.2014 № 257. Виконуючи службові (бойові) завдання у секторі А та військовій комендатурі міста Старобільськ, а також, обов`язки старшого зведеного підрозділу 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку, офіцер не здійснював заходів щодо виявлення, запобігання вчиненню і припинення правопорушень серед підпорядкованого особового складу. У роботі не керувався Конституцією України та законами України. Службові обов`язки виконував всупереч вимогам відповідних посібників, порадників, положень та інструкцій. Як старший начальник не займався вихованням особового складу та не проводив роботу щодо зміцнення військової дисципліни. Не знав потреб і запитів підпорядкованого особового складу. Не здійснював належного контролю за діями підлеглих та сам порушив визначений порядок вибуття та склад колон військових транспортних засобів. Не організував перевірку автомобільної техніки, майна, зброї та боєприпасів зведеного підрозділу перед вибуттям з району проведення антитерористичної операції до м. Львова. Не здійснив належних заходів щодо запобігання вчиненню та припинення вчинених майором ОСОБА_3 та капітаном ОСОБА_4 правопорушень, а саме щодо використання військового автомобіля для перевезення за межі району проведення антитерористичної операції майна, що немає відношення до майна Збройних Сил України.

Як вбачається з акта службового розслідування на виконання рішення штабу АТО на території Донецької та Луганської областей від 14.08.2015 № 8267 ог/дск та телеграми начальника штабу - першого заступника начальника Головного управління ВСП від 18.08.2015 № 306/вос/49/1309, наказу начальника 3 спецвідділу від 21.08.2015 № 183 «Про організацію та проведення ротації особового складу 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку в зоні проведення антитерористичної операції», у період з 29.08.2015 по 01.09.2015 було проведено ротацію зведеного підрозділу 3 спецвідділу в районі АТО.

У наказі від 21.08.2015 № 183 командира зведеного підрозділу від З спецвідділу визначено не було.

На виконання наказу начальника Західного територіального управління ВСП (далі Західне ТУ ВСП) від 28.08.2015 № 175, у відрядження до м. Старобільськ Луганської області, з метою виконання бойових завдань у складі сил та засобів АТО, 30.08.2015 вибув заступник начальника охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності ВСП в гарнізонах Західного ТУ ВСП підполковник ОСОБА_1 .

Усним наказом начальник Західного ТУ ВСП полковник ОСОБА_5 визначив підполковника ОСОБА_1 старшим зазначеного зведеного підрозділу 3 спецвідділу та поклав на нього обов`язки щодо здійснення контролю за виконанням завдань особовим складом цього підрозділу у військових комендатурах сектору А.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили факт призначення ОСОБА_1 старшим зведеного підрозділу 3 спецвідділу ВСП в зоні АТО.

Підполковник ОСОБА_1 31.08.2015 фактично приступив до виконання обов`язків старшого зведеного підрозділу 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку в районі АТО.

Визначений особовий склад зведеного підрозділу 3 спецвідділу, в період з 01.09.2015 по 01.12.2015 виконував завдання у складі військових комендатур сектору А.

У подальшому, на виконання рішень керівництва штабу АТО та Головного управління ВСП, в 3 спецвідділі проводилась ротація особового складу в районі АТО. З цією метою начальником 3 спецвідділу 21.11.2015 було видано наказ № 261 «Про організацію та проведення ротації особового складу 3 спеціального відділу ВСП в зоні проведення антитерористичної операції».

Наказом було передбачено проведення до 04.12.2015, в два етапи переміщення військовослужбовців зведеного підрозділу від 3 спецвідділу, який виконував завдання в зоні проведення АТО до м. Львів.

Контроль за виконанням вимог цього наказу полковник ОСОБА_7 залишив за собою. Тобто, саме полковник ОСОБА_7 був відповідальним за організацію проведення ротації військовослужбовців 3 спецвідділу.

На першому етапі, в період з 02 по 04.12.2015 визначено здійснити переміщення 24 військовослужбовців визначеною кількістю автомобільного транспорту (всього 5 автомобілів) у складі однієї колони. Відповідно до наказу від 21.11.2015 № 261, старшим колони призначено начальника відділення спеціального призначення З спецвідділу підполковника ОСОБА_13 .

На другому етапі, у період з 02.12.2015 по 03.12.2015, визначено здійснити переміщення 69 військовослужбовців зведеного підрозділу З спецвідділу залізничним транспортом по маршруту: Рубіжне-Київ-Львів.

Перед проведенням ротації, відповідно до наказу начальника 3 спеціального відділу ВСП від 27.11.2015 № 203 з метою виконання завдань за призначенням, з метою перевірки та надання доцільної допомоги у проведенні щоденної діяльності військ, підтримання правопорядку та військової дисципліни, запобігання вчинення кримінальних та інших правопорушень серед військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції та відповідно до наказу начальника Західного ТУ ВСП від 27.11.15 № 239 до сектору А з метою перевірки умов перебування, виконання заходів з підготовки до зими та проведення інвентаризації матеріальних засобів 3 спецвідділу, вибув начальник 3 спецвідділу полковник ОСОБА_7 .

Відповідно до акту службового розслідування прямим начальником підполковника ОСОБА_1 був полковник ОСОБА_8 , який визначив підполковнику ОСОБА_1 завдання особисто перевірити першу колону, щодо недопущення вивозу з району АТО боєприпасів та перед виїздом другої колони зняти тент з автомобіля МАЗ, для особистої перевірки завантаженого майна.

У судовому засіданні встановлено, що підполковник ОСОБА_1 особисто перевірив першу колону перед виїздом, про що доповів полковнику ОСОБА_8 .

Також на виконання іншого завдання повідомив полковника ОСОБА_8 , що в автомобілі МАЗ окрім особистих речей та зброї особового складу, який вибуває нічого зайвого в автомобілі не має.

Службове розслідування було проведено за фактом порушення організації та здійснення маршу колоною військового автомобільного транспорту 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку, що здійснювала марш з району проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей до пункту постійної дислокації м. Львів.

Водночас, наказом 22.01.2016 № 30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за нездійснення заходів щодо виявлення, запобігання вчиненню і припинення правопорушень серед підпорядкованого особового складу, що у роботі не керувався Конституцією України та законами України, виконував службові обов`язки всупереч вимогам відповідних посібників, порадників, положень та інструкцій, як старший начальник не займався вихованням особового складу та не проводив роботу щодо зміцнення військової дисципліни, не знав потреб і запитів підпорядкованого особового складу, не здійснював належного контролю за діями підлеглих та сам порушив визначений порядок вибуття та склад колон військових транспортних засобів.

Службовим розслідуванням не наведено конкретних дій чи бездіяльності, що складають вищезазначені порушення.

Не можна залишити поза увагою і те, що службовим розслідуванням не встановлено, коли, де та за яких обставин відбувалось завантаження необлікованої зброї, боєприпасів, меблів та речей побутового призначення, а також хто саме був причетний до завантаження зазначених речей.

Суд вважає безпідставними водоводи відповідача про те, що ОСОБА_1 вчинив дії та допустив бездіяльність, які фактично потягнули за собою негативні наслідки, оскільки вони є припущенням та не підтверджуються будь-якими доказами.

Суд звертає увагу, що зазначені обставини повинні бути встановлені за наслідками судового розгляду в кримінальному провадженні № 0000827 .

Відповідачами не доведено факти невиконання або неналежного виконання позивачем, під час службової діяльності, вимог чинного законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів та не надано суду доказів, які б свідчили про невиконання позивачем своїх службових обов`язків.

Суд звертає увагу, що Дисциплінарний статут Збройних Сил України, вимагає, щоб перед застосуванням дисциплінарного стягнення до військовослужбовця, командир впевнився, що правопорушення вчинено саме цим військовослужбовцем, обов`язкова є його вина, а при виборі міри відповідальності повинні бути враховані індивідуальні обставини, визначені ст. 86 Статуту.

У даному випадку, суду не надано жодних доказів того, чи враховувалось під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду, характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка ОСОБА_1 .

Відповідачем було застосовано крайній вид дисциплінарного впливу - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю без врахування обставин, які передбачені абзацу 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України при застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980).

Враховуючи наведене пункт 1 наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2016 № 30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю», пункт 14 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.02.2016 № 69 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «е» (через службову невідповідність) та наказ начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 24.03.2016 № 66 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність звільнення позивача з військової служби в поліції, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді начальника групи матеріально-технічного забезпечення 3 спеціального відділу військової служби правопорядку з 24.03.2016.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу суд зазначає таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1). Відповідно до ч. 3 п. 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках". До яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно довідки про грошове забезпечення за займаною посадою без урахування дисциплінарних стягнень від 09.08.2017 № 1298/01-40 грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень 2016 року - 11396,40 грн, за лютий 2016 року - 11396,40 грн, отже середньомісячне грошове забезпечення позивача становить 11396,40 грн, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 379,88 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 24.03.2016 року по 09.08.2017 (день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 344 дні.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 24.03.2016 року по 09.08.2017 у сумі 130678,72 грн (379,88 грн * 344календарних днів), за виключенням податків та інших обов`язкових платежів.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що заявлений позов є підставний, обґрунтований, а відтак і такий, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з ст. 94 КАС України, судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

постановив:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним на скасувати пункт 1 наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2016 № 30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».

3. Визнати протиправним та скасувати пункт 14 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.02.2016 № 69 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність).

4. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 24.03.2016 № 66 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

5. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника групи матеріально-технічного забезпечення 3 спеціального відділу військової служби правопорядку з 24.03.2016.

6. Стягнути з 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 130678 (сто тридцять тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 72 копійки, за виключенням податків та інших обов`язкових платежів.

7. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника групи матеріально-технічного забезпечення 3 спеціального відділу військової служби правопорядку і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць 11396,40 грн, за виключенням податків та інших обов`язкових платежів звернути до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 14.08.2017.