Справа № 752/14722/17
Суддя: Мирошниченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/439/17
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
10.08.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді Мирошниченко О.В.,

за участю секретаря Мархотко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, суд -

в с т а н о в и в:
У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 27794/05 від 15.05.2017 року про відмову у призначення йому пенсії за вислугу років та зобов`язати відповідача Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію ОСОБА_1 , 1 рік 5 місяців 13 днів навчання в Луганському політехнічному коледжі (половина від загального строку навчання з 01.09.1995 р. до 28.06.1998 р. 2 роки 9 місяців 28 днів), 1 рік 2 місяці 10 днів ( з 30.01.2001 р. до 08.04.2002 р.) роботи на посадах державного виконавця та старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції м.Луганська (посада державного службовця, яку займає особа з вищою юридичною освітою), 1 рік 2 місяці 14 днів (половина від 2 років 4 місяців 28 днів строк навчання з 01.09.1998 р. по 29.01.2001 р.) навчання у Національній юридичній академії України ім.. Я.Мудрого, 12 років 4 місяця 26 днів ( з 10.04.2002 р. по 05.09.2014 р.) роботи на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України, 1 місяць 23 днів (з 06.09.2014 р. по 29.10.2014 р.) перебування на військовій службі, 2 роки 6 місяців 6 днів (трикратний розмір часу проходження ОСОБА_1 , як військовослужбовцем військової служби, протягом якого він брав участь в антитерористичній операції в особливий період з 30.10.2014 р. по 01.09.2015 р.), 3 місяці 1 день ( з 02.09.2015 р. по 03.12.2015 р.) роботи на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури, 1 рік 5 місяців 9 днів (з 04.12.2015 р. по 12.05.2017р.) роботи на посаді заступника Керівника Управління внутрішнього контролю начальника відділу внутрішніх розслідувань Національного антикорупційного бюро України, загалом визначивши вислугу років, що дає право на пенсію згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ на день звернення за призначенням пенсії, тобто на 12.05.2017 року, в 20 років 4 місяця 12 днів, в тому числі стажу роботи на слідчо-прокурорських посадах 15 років 2 місяця 26 днів, та призначити та виплатити йому пенсію за вислугою років з 12.05.2017 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, згідно довідки прокуратури Луганської області № 18-186-вих-17 від 28.04.2017 р. та плюс 1531,66грн. (одна шести десята частина заробітку, який вказано у довідці військової частини № 1/681 від 26.04.2017 р.), без обмеження максимального розміру пенсії.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 12.05.2017 року він звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( у редакції Закону від 05.11.1991 № 1789-ХІІ). Однак, листом № 27794/05 від 15.05.2017 року йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років згідно із Законом України «Про прокуратуру» з тих підстав, що з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначаються зокрема, відповідно до вимог Закону України « Про прокуратуру» і пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказані дії відповідача Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві позивач ОСОБА_1 вважає не правомірними.

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказувала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки за змістом ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 22 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Судом встановлено, що 12.05.2017 року позивач звернулась до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ).

Листом Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 15.05.2017 № 27794/05 відмовлено у призначенні пенсії, мотивуючи тим, що відповідно до Розділу ІІІ прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачає, що з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України»,»Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу». Пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 вбачається, що

з 01.09.1995 до 28.06.1998, тобто 2 роки 9 місяців 28 днів (половина строку навчання - 1 рік 5 місяців 13 днів) навчався на денній формі навчання в Луганському політехнічному коледжі, де здобув вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста за спеціальністю «Правознавство».

Відповідно до п.4 ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-УІІ, диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра. Згідно ч.ч.І та 4 ст. 43 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-ХІІ коледж є вищим навчальним закладом, який здійснює підготовку фахівців за ступенем молодший бакалавр.

Навчання у вищому юридичному навчальному закладі підтверджується листом Державної освітньої установи «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» Міністерства Освіти і науки України №349АК від 07.04.2017 року та листом Департаменту вищої освіти Міністерства Освіти і науки України № 4.3-15-592-17 від 29.03.2017 року, згідно яким Луганський політехнічний коледж віднесений до вищих навчальних закладів І рівня акредитації.

Враховуючи, що відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, мій трудовий стаж складає 1 рік 5 місяців і 13 днів (половина від 2 років 9 місяців 28 днів);

- з 30.01.2001 до 08.04.2002, тобто 1 рік 2 місяці 10 днів, працював на посадах державного виконавця та старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції М.Луганська (посада державного службовця, яку займає особа з вищою юридичною освітою);

з 01.09.1998 до 09.02.2002 (половина строку навчання з 01.09.1998 по 29.01.2001 - 1 рік 2 місяці 14 днів) навчався на заочній формі навчання у Національній юридичній академії України ім. Я. Мудрого, де здобув вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста за спеціальністю «Правознавство».

Статтею 49 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VIІ передбачено, що навчання у вищих навчальних закладах здійснюється за такими формами: очна (денна, вечірня), заочна (дистанційна). Приписи ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» не конкретизують, що лише період навчання на очній формі може зараховуватись до стажу, що дає право на пенсію, та не містить виключення щодо заочної форми навчання. Враховуючи, що під час навчання з 30.01.2001 я почав працювати на посаді державного виконавця, а стаж праці з вказаного періоду є окремою підставою для його зарахування до вислуги років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», половина строку мого навчання у вищому юридичному навчальному закладі, який зараховується до мого трудового стажу складає 1 рік 2 місяці 14 днів (половина від 2 років 4 місяців 28 днів

- строк навчання з 01.09.1998 по 29.01.2001);

- з 10.04.2002 по 05.09.2014. тобто 12 років 4 місяця 26 днів працював на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України;

- з 06.09.2014 до 29.10.2014. тобто 1 місяць 23 дні перебував на військовій службі, яка відповідно до ч.І ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є державною службою особливого характеру;

- з 30.10.2014 до 01.09.2015, тобто календарних 10 місяців 2 дні брав участь в антитерористичній операції в особливий період. Відповідно до абз.4 п.З Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ №283 від 03.05.1994 із змінами станом на 19.11.2014 до стажу державної служби включається у трикратному розмірі час проходження військовослужбовцями військової служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції в особливий період.

Таким чином, зазначений календарний час 10 міс. 2 дні з урахуванням трикратного розміру дорівнює 30 місяцям 6 дням або 2 рокам 6 місяцям 6 дням перебування на військовій службі, яка, як зазначено у попередньому абзаці, є державною службою особливого характеру.

- з 02.09.2015 до 03.12.2015. тобто 3 місяця 1 день знову працював на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України.

- з 04.12.2015 до 12.05.2017 (дата звернення із заявою до УПФУ). тобто 1 рік 5 місяців 9 днів працював заступником Керівника Управління внутрішнього контролю

- начальником відділу внутрішніх розслідувань Національного антикорупційного бюро України.

Трудова діяльність позивача підтверджується даними трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 05 листопада 1998 року на ім`я позивача ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином в сукупності даних та їх документальному підтвердженні можна дійти висновку, що час роботи на усіх посадах, які обіймав позивач , трудовий стаж ОСОБА_1 становить 20 років 4 місяці та 12 днів, що дає йому право та є підставою для призначення пенсії за вислугою років.

Щодо застосування у часі Закону України „Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, то у Висновках Верховного Суду України про правильне застосування положень статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-ХІІ „Про прокуратуру" зазначено, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, зокрема, органи прокуратури (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). Так, у зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України "Про прокуратуру") і є таким, що не підлягають звуженню та обмеженню, не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. Щодо застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, необхідно виходити саме з наведеного вище.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом"якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у рішенні № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) роз`яснив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першої статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Окрім цього, Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Таким чином, Законами України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014 року, «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VII від 08.07.2011 року та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року Держава в особі законодавчого органу звужено соціальні гарантії позивача, оскільки станом на 13.12.2016 року, тобто на день звернення до Відповідача з відповідною заявою, його стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", складає 20 років 4 місяці 12 днів.

Правова позиція з зазначеного питання викладена у рішеннях судів, зокрема у справі № 753/16733/16-а та 569/15699/15-а.

Відповідно до ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли закон, який був чинний до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з гарантій, передбачених Конституцією України, відповідно до яких права та свободи не є вичерпними, гарантуються та не можуть бути скасовані, суд приходить до висновку про те, що дії Відповідача стосовно відмови позивачу у призначенні пенсійного забезпечення за вислугою років є протиправними, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції від 12.07.2001), ст. ст. 19, 22, 46, 55 Конституції України, ст. ст. 2, 6-11, 17-19, 104-107,161,162, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним відмову Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 27794/05 від 15.05.2017 року у призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

Зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на пенсію -1 рік 5 місяців 13 днів навчанню в Луганському політехнічному коледжі (половина від загального строку навчання з 01.09.1995 до 28.06.1998 - 2 роки 9 місяців 28 днів), 1 рік 2 місяці 10 днів (з 30.01.2001 до 08.04.2002) роботи на посадах державного виконавця та старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Жовтневого районною управління юстиції М.Луганська (посада державного службовця, яку займає особа з вищою юридичною освітою), 1 рік 2 місяці 14 днів (половина від 2 років 4 місяців 28 днів - строк навчання з 01.09.1998 по 29.01.2001) навчання у Національній юридичній академії України ім. Я. Мудрого, 12 років 4 місяця 26 днів (з 10.04.2002 по 05.09.2014) роботи на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України. 1 місяць 23 дні (з 06.09.2014 до 29.10.2014) перебування на військовій службі. 2 роки 6 місяців 6 днів (трикратний розмір часу проходження ОСОБА_1 , як військовослужбовцем військової служби, протягом якого брав участь в антитерористичній операції в особливий період з 30.10.2014 до 01.09.2015), 3 місяця 1 день (з 02.09.2015 до 03.12.2015) роботи на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України, 1 рік 5 місяців 9 днів (з 04.12.2015 до 12.05.2017) роботи на посаді заступника Керівника Управління внутрішнього контролю начальника відділу внутрішніх розслідувань Національного антикорупційного бюро України, загалом визначивши вислугу років, що дає право на пенсію згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ на день звернення за призначенням пенсії, тобто на 12.05.2017 року, в 20 років4 місяця 12 днів, втому числі стажу роботи на слідчо-прокурорських посадах 15 років 2 місяця 26 днів.

Зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років починаючи з 12.05.2017 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, згідно довідки виданої прокуратурою Луганської області №18-186вих-17 від 28.04.2017 р., та плюс 1531,66грн ( одна шестидесята частина заробітку, який вказано у довідці військової частини №1/681 від 26.04.2017), без обмеження максимального розміру пенсії.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з часу її проголошення.

Суддя