Справа № 739/1982/16-а
Суддя: Чепурко В. В.
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 739/1982/16-а
Провадження № 2-а/739/5/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород - Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України та Управління соціального захисту населення, сімї та праці Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України та Управління соціального захисту населення, сімї та праці Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі відповідачі) і після збільшення позовних вимог просив визнати протиправним рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, яким йому відмовлено у відновленні виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) з 31 травня 2015 року та зобовязання здійснити виплату призначеної йому пенсії за період з 01 червня 2015 року до 03 липня 2016 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він як внутрішньо переміщена особа до 31 травня 2015 року отримував пенсію в Київському районі м. Полтава, де перебував на обліку. Згодом вирішив переїхати до м. Новгорода-Сіверського для постійного проживання та відмовився від статусу внутрішньо переміщеної особи. Потім за сімейними обставинами він був вимушений виїхати до Донецької області на окуповану територію. 04 липня 2016 року він звернувся до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про відновлення виплати пенсії, виплата якої була зупинена. Його звернення розглянула комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка вирішила відновити виплату пенсії з 04 липня 2016 року, при цьому було відмовлено у виплаті пенсії за період з 01 червня 2015 року до 03 липня 2016 року. Вказану відмову вважає незаконною, зазначає, що він має право на пенсійне забезпечення наряду з іншими громадянами України і відвідування в разі необхідності окупованої території не є перешкодою в здійсненні пенсійного забезпечення.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, пояснив, що він є пенсіонером з 2007 року, пенсію отримав за віком на пільгових умовах як шахтар у смт. Зуївка м. Харцизьк Донецької області. У 2014 році йому було припинено виплату пенсії за місцем проживання у звязку з проведення АТО, після чого він отримував пенсію в смт. Чутове Полтавської області, де перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа. У 2015 році, у звязку з сімейними обставинами, він повернувся за місцем свого попереднього проживання в смт. Зуївка до своєї вагітної доньки, яка невдовзі народила дитину, котра згодом померла. У подальшому через бойові дії він не міг певний час повернутися на підконтрольну територію України. Йому телефонували з смт. Чутове та цікавилися чи може він приїхати для продовження терміну дії довідки тимчасово переміщеної особи та попередили, що виплата пенсії може бути припинена якщо строк дії вказаної довідки не буде продовжено. При цьому жодних документів про прийняття рішення щодо припинення виплати пенсії він не отримував. Після виїзду на непідконтрольну Україні територію йому припинили виплату пенсії. У 2016 році він приїхав з Донецької області на батьківщину до м. Новгорода-Сіверського Чернігівської області, де на даний час проживає. Тут він звернувся до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України з приводу поновлення виплати пенсії, яку його почали виплачувати лише з липня 2016 року. Водночас за період перебування його на непідконтрольній Україні території пенсію не виплатили. Припинення виплати пенсії вважає незаконною, так само, як і відмову в її виплаті за період до 04 липня 2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України у судовому засіданні висловився проти задоволення позов, пояснив, що виплата пенсії позивачу, як внутрішньо переміщеній особі, за період його перебування на непідконтрольній території могла бути здійснена на підставі рішення відповідної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка діє при Новгород-Сіверській міській раді, водночас остання за результатами розгляду вказаного питання прийняла рішення про відмову у здійсненні такої виплати, у звязку з чим Новгород-Сіверське обєднане управління Пенсійного фонду України не могло здійснити відповідні виплати.

Представники Управління соціального захисту населення сімї та молоді Новгород-Сіверської міської ради у судовому засіданні висловилися проти задоволення позову при цьому один з представників пояснив, що на комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат розглядалося питання щодо виплати позивачу пенсії за період його перебування на непідконтрольній Україні території, перевірялася інформації щодо роботи КПП «Зайцево» через яке здійснюється вїзд на підконтрольну Україні територію і за результатами розгляду цього питання було вирішено відмовити позивачу у виплаті вказаної пенсії, оскільки не встановлено обставин, які б перешкоджали останньому повернутися на територію підконтрольну Україні для продовження строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивач є громадянином України, проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23 серпня 2006 року йому встановлено інвалідність 3 групи, а в 2007 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах (а.с. 35-40).

У звязку з проведенням антитерористичної операції та віднесенням на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року м. Харцизьк Донецької області до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, 17 листопада 2014 року позивач, як внутрішнього переміщена особа, звернувся до Управління Чутівського ПФУ Полтавської області із заявою про переведення своєї пенсії до вказаного управління з Харцизького УПФУ в Донецькій області (а.с. 39).

Розпорядженням Управління ПФУ в Чутівському районі Полтавської області №749 від 21 листопада 2014 року позивачу з 01 серпня 2014 року відновлено виплату призначеної раніше пенсії (а.с. 38).

У 2015 році позивач повернувся за місцем свого попереднього проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на непідконтрольну Україні територію, після чого у звязку із закінчення терміну дії довідки позивача про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи з 01 червня 2015 року виплату позивачу пенсії було припинено. Водночас жодного рішення про припинення виплати пенсії та підстави цього позивачу надано не було. Вказані обставини сторонами визнаються та не оспорюються, тому вони в силу положень частини третьої статті 72 КАС України доведенню не підлягають.

У липні 2016 року позивач повернувся на підконтрольну Україні територію та був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с. 44) після чого 26 липня 2016 року звернувся до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії, яку він отримував до 31 травня 2015 року (а.с. 45).

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 01 серпня 2016 року позивачу призначено виплату пенсії з 04 липня 2016 року (а.с. 21-22).

У подальшому рішенням вказаної комісії, оформленим протоколом №4 від 10 листопада 2016 року, позивачу було відмовлено у відновленні виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) з 31 травня 2015 року, яке прийнято з урахуванням листа Державної прикордонної служби України від 26 вересня 2016 року згідно якого КПП «Зайцеве» не працював лише в період з 03 лютого 2016 року до 19 лютого 2016 року (а.с.19-20).

Таким чином, позивачу не було здійснено виплату пенсії у період з 01 червня 2015 року до 03 липня 2016 року.

Вирішуючи питання щодо законності відмови у виплаті позивачу пенсії за вказаний період суд враховує наступне.

Згідно статті 8 ОСОБА_6 України саме ОСОБА_6 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_6 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_6 України є нормами прямої дії.

Статтею 46 ОСОБА_6 України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 92 ОСОБА_6 України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Передбачене ОСОБА_6 України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року та Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року, якими встановлено порядок призначення, нарахування та виплати пенсії.

Згідно пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадянин України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсій страховий стаж.

Частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено наступні підстави припинення виплати пенсії якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (дане положення втратило чинність, як таке, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року); у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом, та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідно до статті 64 ОСОБА_6 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_6 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Як вбачається ні воєнного, ні надзвичайного стану в Україні не запроваджено.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII передбачено, що громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

При цьому пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05 листопада 2014 року (в редакції на час припинення виплати пенсії) передбачалося, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. № 509.

Як вбачається, хоча жодного рішення про припинення виплати позивачу пенсії не приймалося, виплата останньої у період з 01 червня 2015 року до 03 липня 2016 року була припинена у звязку із закінченням строку дії довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи та непродовження її строку дії позивачем.

Вказана підстава для припинення виплати пенсії не передбачена ні ОСОБА_6 України, ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року, ні Законом України від 02 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України, так само як не встановлено закономи України жодних обмежень права на отримання пенсійних виплат особами, які проживають на території України, що не контролюється органами державної влади.

Згідно статті 24 ОСОБА_6 України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та рівні перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_6, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місце проживання фізичної особи житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина шоста статті 29 ЦК України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Також суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людити і основоположних свобод згідно якої поняття «майно», крім рухомих і нерухомих речей, включає також і право на пенсію (справа Мюллер проти Австрії).

У рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, ЄСПЛ зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Першого протоколу Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді цієї справи враховує практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Суд зазначає, що 21 травня 2015 року постановою Верховної Ради України № 462-VIII схвалено Заява Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобовязань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» щодо відступу від окремих зобовязань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Отже, до теперішнього часу Україна від зобов'язань, визначених зокрема й статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала, тому припинення виплати позивачу пенсії на час його перебування на непідконтрольній Україні території у звязку із закінченням строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є порушенням Україною своїх зобовязань за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людити та основоположних свобод.

Згідно статті 19 ОСОБА_6 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Оскільки в ході судового розгляду достовірно встановлено, що виплата пенсії позивачу у період 01 червня 2015 року до 03 липня 2016 року була припинена з підстав не передбачених ОСОБА_6 та Законами України, жодного рішення про припинення її виплати в порядку та з підстав, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не приймалося, суд приходить до висновку, що відмова у виплаті позивачу пенсії за вказаний період є протиправною.

За таких обставин рішення про відмову у відновленні виплати позивачу пенсії у вказаний вище період, що міститься в протоколі засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області №4 від 10 листопада 2016 року підлягає скасуванню.

При цьому, враховуючи протиправність невиплати позивачу пенсії за період 01 червня 2015 року до 03 липня 2016 року, відсутність його вини в цього, беручи до уваги положення статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд приходить до висновку про необхідність зобовязати Новгород-Сіверське обєднане управління Пенсійного фонду України, розташоване за місцем проживання позивача, здійснити виплату останньому пенсії за вказаний вище період.

Отже, позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до статті 94 КАС України позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України необхідно присудити понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 19, 24, 46, 64, 92 ОСОБА_6 України, статтею 29 Цивільного кодексу України, статтями 8, 49 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», статями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтями 11, 18, 71, 94, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України та Управління соціального захисту населення, сімї та праці Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, що міститься у протоколі №4 від 10 листопада 2016 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у відновленні виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) з 31 травня 2015 року.

Зобовязати Новгород-Сіверське обєднане управління Пенсійного фонду України здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної йому за віком на пільгових умовах, за період з 01 червня 2015 року до 03 липня 2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання постановою законної сили за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування частини третьої статті 160 КАС України або винесення постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чепурко

Постанова в повному обсязі складена 09 серпня 2017 року.