Справа № 331/5569/17
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/331/200/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.

за участю секретаря Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Олександрівського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач прибув до України з метою навчання, 10.11.2014 р. йому видано посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_1 строком до 01.08.2018 р. Підставою видачі було навчання позивача в Запорізькому державному медичному університеті. 10.05.2017 р. ОСОБА_1 було відраховано з навчального закладу за невиконання умов контракту, про що повідомлено УДМС України в Запорізькій області. Позивач не міг укласти контракт з будь-яким навчальним закладом і продовжити навчання. 16.05.2017 р. посвідка на тимчасове проживання ОСОБА_1 була скасована і вилучена. 01.06.2017 р. позивач отримав від Дніпропетровського медичного інституту традиційної та нетрадиційної медицини лист-згоду на прийом на навчання. 18.07.2017 р. співробітниками Олександрівського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області позивачу вручено платіжні реквізити для сплати штрафу за прострочення перебування в Україні. Одразу після сплати штрафу співробітники відповідача вручили позивачу рішення № 11 про примусове повернення з України від 19.07.2017 р. З огляду на те, що вступна кампанія станом на 18.07.2017 р. ще не закінчилась, підписати контракт і надати документи для оформлення нової посвідки позивач не може. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Олександрівського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 19.07.2017 року № 11 про примусове повернення з України громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборону в'їзду в Україну строком на три роки.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 183-7 КАС України (в редакції Закону № 1379-VIII від 19.05.2016 р.)

Відповідно до ч. 8 ст.183-7 КАС України адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом за обов'язкової участі сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечують, вважають оскаржуване рішення законним, та просять суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Взявши до уваги пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 прибув на територію України з метою навчання.

10.11.2014 року позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1.

Запорізьким державним медичним університетом до УДМС в Запорізькій області надійшли копії документів про відрахування із університету громадянина Нігерії ОСОБА_1 за невиконання умов контракту 10.05.2017 р. (наказ № ЗДМУ № 473-с.).

16.05.2017 року УДМС в Запорізькій області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1.

19.07.2017 року Управлінням ДМС України в Запорізькій області прийнято рішення № 11 про примусове повернення за межі України громадянина Нігерії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано його покинути територію України у термін до 17.08.2017 року. Заборонено громадянину Нігерії ОСОБА_1, в'їзд в Україну строком на три роки до 19.07.2020 року.

Проаналізувавши обставини справи, суд вважає зазначене рішення відповідача в частині заборони громадянину Нігерії ОСОБА_1 в'їзду в Україну строком на три роки, до 19.07.2020 року (п.2 рішення) таким, що підлягає скасуванню, в іншій частині, а саме в частині стосовно повернення за межі України громадянина Нігерії ОСОБА_1 рішення є законним, та не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Правовідносини у даній справі регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773 від 22.09.2011 р. зі змінами та доповненнями, Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 та іншими нормативними актами. Згідно з п. 2 зазначеного Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну (п. 6 Порядку).

Судом встановлено, що позивач, являючись громадянином Нігерії, не дотримався порядку тимчасового перебування іноземців на території України, а саме після скасування 16.05.2017 року посвідки на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1, перебував на території України в порушення вимог ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, згідно з п.18 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка та тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання.

Частиною 12 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Згідно з Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №251 від 28 березня 2012 року, особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, повинна здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення.

Як встановлено судом, підставою прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні слугував наказ Запорізького державного медичного університету від 10.05.2017 року про відрахування ОСОБА_1 за невиконання умов контракту.

Враховуючи, що посвідка НОМЕР_1 на тимчасове проживання позивача в України скасована, рішення від 16.05.2017 року про скасування посвідки позивачем оскаржено не було, інша посвідка ним не отримана, законодавчо встановлені обставини наявності для продовження строку тимчасового перебування позивача на території України не настали, позивач за межі України не виїжджав, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав перебування на території України ОСОБА_1 на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення, а тому рішення відповідача в частині примусового повернення за межі України громадянина Нігерії ОСОБА_1 є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду-виїзду.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Таким чином, у разі прийняття повноважним органом, за наявності законодавчо визначених підстав, рішення про примусове повернення іноземця в країну походження або третю країну, можлива строкова заборона щодо подальшого в'їзду в Україну регламентується саме нормами статті 26 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки безпосередньо пов'язана з цим рішенням.

Разом з цим, заборона в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства на визначений законом строк є не обов'язком, а правом відповідача. Тобто, є нормою яка може бути застосована до особи з урахуванням обставин її перебування на території України, дотримання вимог законодавства України, соціальну небезпеку, тощо.

В оскаржуваному рішенні № 11 від 19.07.2017 року не зазначено жодного обґрунтування для застосування такого заходу як заборона для ОСОБА_1 в'їзду на територію України на три роки.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, а отже, рішення відповідача в даній частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 2, 8, 9, 11, 159-163, 183-7 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 11 від 19.07.2017 року про примусове повернення з України громадянина Нігерії ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині заборони громадянину Нігерії ОСОБА_1 в'їзду в Україну строком на три роки, до 19.07.2020 року (п.2 рішення).

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Оскарження постанови не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.М. Світлицька