Справа № 815/6223/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/6223/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Захарченко А.О.;

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ДПІ у Суворовському районі м. Одеси) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30 червня 2016 року про визначення йому податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» на суму 17 510,21 грн.

До того ж, позивач просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 21 вересня 2016 року №1534-17, яка прийнята контролюючим органом у зв'язку з наявністю у позивача податкового боргу на суму 17 519,21 грн.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_2 зазначив про декілька підстав протиправності прийнятих суб'єктом владних повноважень рішень.

По-перше, на думку позивача, на момент прийняття рішення про нарахування йому земельного податку, рішенням суду була скасована грошова оцінка земель м. Одеси, що встановлювалося рішенням Одеської міської ради.

По-друге, відповідно до п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Позаяк, він не відноситься до кола вказаних осіб, відсутні підстави для нарахування спірного податку та відповідно для існування податкового боргу і прийняття податкової вимоги.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 30 червня 2016 року та податкову вимогу ДПІ у Суворовському районі м. Одеси №1534-17 від 21 вересня 2016 року.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ДПІ у Суворовському районі м. Одеси подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи, викладені в апеляції, та просила її задовольнити.

Позивач заперечував проти задоволення апеляції, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року придбав нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 588 кв.м. (а.с.20).

Право власності позивача на дане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір про порядок володіння та користування спільним майном №24-3 від 11 грудня 2015 року (а.с.22-27).

Згідно п.п.3, 4 зазначеного договору у фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходиться та у володінні перебуває літ. «И» - гараж, загальною площею 166,3 кв.м., літ. «З» - навіс. Нежилі будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,2263 га, що знаходяться у фактичному користуванні співвласників нежилих будівель та споруд. У зв'язку з встановленням порядку володіння та користування спільним майном відповідно до часток у праві спільної часткової власності, сторони також вирішили встановити межі користування земельною ділянкою між співвласниками, відповідно до плану земельної ділянки. В користуванні ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка № 1 площею 0,0717 га (а.с.23).

Вказаний розмір земельної ділянки також зазначений у технічному паспорті на виробничий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 588 кв.м. (а.с.15).

Водночас документи на право використання земельної ділянки у позивача відсутні.

ДПІ у Суворовському районі м. Одеси нарахувала позивачу суму земельного податку за 2016 рік, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 17 510,21 грн.

Базою оподаткування вказаного податку слугувало рішення Одеської міської ради №41-VI від 28 грудня 2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси».

Згідно висновку ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від 16 серпня 2016 року №4076/157-54-13-03, нормативно грошова оцінка економічно-планової зони об'єкта нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_2 становить 454,8228 грн.

Рішенням Одеської міської ради від 10 червня 2015 року №6762 VI «Про встановлення ставок земельного податку у м. Одесі» визначені платники цього податку, об'єкт, база оподаткування, ставки, податковий період, строк сплати податку, пільги щодо сплати земельного податку, орендна плата.

У додатку №2 до цього рішення до переліків платників земельного податку віднесені землекористувачі (юридичні та фізичні особи), які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою.

На підставі вимог Податкового кодексу України та вказаних рішень міської ради, ДПІ у Суворовському районі м. Одеси сформувало щодо позивача спірне податкове повідомлення-рішення.

21 вересня 2016 року відповідач сформував податкову вимогу №1534-17 на суму заборгованості за вказаним податковим повідомленням-рішенням.

Проте, у зв'язку з оскарженням позивачем спірного податкового повідомлення-рішення, за ствердженням представника ДПІ у Суворовському районі м. Одеси, ця вимога є відкликаною.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, рішення Одеської міської ради №41-VI від 28 грудня 2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси» та рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20 вересня 2011 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28 грудня 2010 року №41-VI «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси» були скасовані, а тому база оподаткування цього податку була визначена неправильно.

До того ж, суд першої інстанції звернув увагу на те, що всупереч п. 286.1 статті 286 Податкового кодексу України для нарахування земельного податку контролюючий орган не використав дані державного земельного кадастру щодо землекористувачів та власників землі.

Проаналізувавши мотиви, з яких суд першої інстанції задовольнив позов, колегія суддів, вважає їх обґрунтованими та заснованими на законодавстві, яке регулює спірні правовідносини.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Згідно з пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку й орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок і земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 270 Податкового кодексу України зазначає, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 287.1.статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою, тобто з моменту державної реєстрації прав на землю.

Керуючись вказаними нормами законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не є платником земельного податку.

Аналізуючи доводи апелянта про те, що статтею 120 Земельного Кодексу і статтею 377 Цивільного кодексу України встановлено перехід до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України встановлює, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває в користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача.

Між тим, як встановлено матеріалами справи земельна ділянка, яка перебуває під будівлями придбаними позивачем, не знаходилася у продавця цього нерухомого майна у власності або користуванні, вона є власністю територіальної громади.

Поряд з цим, Законом України від 28 грудня 2014 року № 71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» внесено зміни до ст. 287 Кодексу і з 01 січня 2015 року при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

З викладеного слідує висновок, що такі доводи апелянта мали під собою підставу, в період дії п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України в редакції до 01 січня 2015 року, а на момент виникнення спірних правовідносин втратили свою актуальність.

Є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у контролюючого органа були відсутні повноваження застосовувати для визначення розміру податкового зобов'язання зі сплати за землю розрахунок нормативно грошової оцінки землі м. Одеси, який встановлений рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28 грудня 2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси».

Як свідчать матеріали справи, на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, наведене вище рішення органу місцевого самоврядування було скасовано.

Разом з тим, відповідно до пунктів 271.1. та 271.1.2. базою оподаткування є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача на ухвалу Вищого адміністративного суду України щодо зупинення виконання вищенаведених рішень, оскільки дана ухвала датована 05 серпня 2016 року, у той час як оскаржуване повідомлення-рішення прийнято 30 червня 2016 року.

Є правильним висновок суду першої інстанції щодо скасування сформованої, на підставі несплати позивачем земельного податку, податкової вимоги № 1534-17 від 21 вересня 2016 року, оскільки податкове повідомлення-рішення № від 30 червня 2016 року за цим податком є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський