Справа № 642/6249/16-а
Суддя: Проценко Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 642/6249/17
2а/642/26/17
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Проценко Л.Г., за участю секретаря Канаєвої К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови йому у висновку про виплату одноразової грошової допомоги; визнати протиправною бездіяльність відповідача МОУ щодо відмови йому у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати розпорядникові бюджетних коштів МОУ висновок та всі передбачені до цього документи щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р.

В обґрунтування позову зазначив, що в період з 1983р. по 1985р. проходив строкову військову службу. 23.09.2007р. Центральною військово-лікарняною комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв МОУ винесено протокол №731, яким зазначено, що наслідки захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального боргу. 19.01.2015р. позивач направив заяву дор відповідачів про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до п.11 Постанови КМУ про «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності…» №975 від 25.12.2013р. На дану заяву позивач 07.12.2015р. позивач отримав відповідь про те, що у виплаті йому одноразової грошової допомоги відмовлено, так як згідно до чинного законодавства виплата одноразової грошової допомоги передбачена тільки військовослужбовцям та звільненим особа, які отримали первинну інвалідність після 01.04.2014р.
Від представника відповідача ХОВК надійшли письмові заперечення в яких він зазначає, що відмова позивачу у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги є правомірною. Позивач не має права на зазначену допомогу, оскільки його було звільнено з військової служби у 1985 році, а інвалідність встановлено у 2013р.. Окрім того, позивач не надав документ, що свідчить про причини та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення діяння у стані сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесні ушкодження. Тому, висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги ХОВК складено не було.
Від відповідача МОУ до суду письмових заперечень не поступало.
В судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримала в повному обсязі та додатково пояснила, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду із адміністративним позовом, оскільки відмову у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги від 07.12.2015р. позивач отримав у грудні 2015р., і 20 травня 2016 року звернувся із адміністративним позовом до суду, після чого його позовна заява увесь час безперервно перебувала в провадженні судів.
Представник відповідача МОУ підтримав письмові заперечення, які були подані ІНФОРМАЦІЯ_2 та зазначив, що позов необхідно залишити без розгляду, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду із адміністративним позовом.
Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача МОУ, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, встановив наступне.
Згідно військового квитка з 1983 р. по грудень 1985 р. ОСОБА_2 проходив службу у Збройних силах СРСР, у тому числі у складі діючої армії на території Демократичної Республіки Афганістан, в/ч НОМЕР_1 з 02.12.1983р. по 29.04.1985р.
Згідно витягу з протоколу № 731 від 28.09.2007 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця міністерства оборони України поранення (вогнепальне поранення шиї, контузія), їх наслідки та захворювання у колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального боргу у Республіці Афганістан. Ці відомості також підтверджуються архівною довідкою №8/73496 від 15.06.1999р., та актом судово-медичного дослідження №258 від 15.05.2007р.
Згідно довідки МСЕК серія 10 ААБ № 201218 від 20.11.2013 р., у зв`язку з пораненням та контузією, що пов`язані з виконанням інтернаціонального боргу, позивачу з 01.12.2013 року встановлена друга група інвалідності на строк до 01.12.2013 року.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності, пов`язаної із проходженням військової служби. На дане звернення ХОВК направило ОСОБА_2 лист від 17.12.2015р. про відмову Департаменту фінансів МОУ у призначенні йому одноразової грошової допомоги.
Відповідно до листа Департаменту фінансів МОУ №1360/ВС3 від 19.10.2015р., документи ОСОБА_2 повертаються без реалізації, оскільки ОСОБА_2 був звільнений зі строкової служби в 1958р. та інвалідність первинно отримав у 2007р., а після 01.01.2014р. під час повторного огляду встановлено вищу групу інвалідності, то права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до нормативно-правових актів він не має.
Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 20.05.2016р., тобто в межах шестимісячного строку з дати направлення йому листа ХОВК 17.12.2015р. Весь інший час позовна заява перебувала у судовому провадженні, тому відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строки звернення до суду, передбачені ст. 99 КАС України, і підстав для залишення позову без розгляду в порядку ст. 100 КАС України немає.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 3 ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з ч.1 ст. 16 ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим законом мають право на її отримання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту Порядок).
Даний Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Пунктом 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
До суду не надано доказів, які б свідчили про невиконання позивачем вимог пункту 11 Порядку при поданні заяви від 25.11.2016 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Лист відповідача від 29.11.2016 року не містить будь-яких посилань на ненадання позивачем будь-яких документів, визначених п.11 Порядку. Крім того, зазначеним порядком не передбачено направлення уповноваженим органом запиту до МСЕК щодо надання завіреної копії довідки про встановлення дати первинної інвалідності.
Пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Судом встановлено, що Харківським обласним військовим комісаріатом висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги розпорядникові бюджетних коштів не надавався.
Суд зазначає, що статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються. Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992", від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.
Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, однак, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.
У свою чергу, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.
Суд зазначає, що враховуючи той факт, що позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, за таких обставин має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства Оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання на підставі висновку відповідача.
Вказане підтверджується практикою, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 року справі № К/800/40725/15.
Суд зауважує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Судом встановлено факт бездіяльності відповідача, що полягав у невиконанні свого визначеного нормативно-правовими актами обов`язку надати у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.
Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів - Міністерству Оборони України, щодо виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
За приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, суд зобов`язує Харківський обласний військовий комісаріат подати у 15-й строк після набрання чинності рішення, звіт про його виконання.
Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 183-2, 186, 254, 267 КАС України, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.п. 10, 11, 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити.
Визнати протиправними бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у відмові подати висновок про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 .
Визнати протиправною дії відповідача Міністерства Оборони України щодо відмови ОСОБА_4 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріатподати розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України висновок та всі передбачені до цього документи щодо виплати ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Л.Г. Проценко