Справа № 688/1194/17
Суддя: Огороднік І. В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 688/1194/17
№ 2-а/688/61/17
Постанова

Іменем України

08 серпня 2017 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Огородніка І.В.,

секретаря Гошовської О.О.,

позивача- Потапського М.С.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Лиса О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Шепетівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3, звернувся до суду з адміністративним позовом до Шепетівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі Управління) про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дії посилаючись на те, що він є одержувачем пенсії по віку, пенсія призначена довічно.З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини на території Донецької області, був змушений покинути своє місце проживання в м. Донецьку та прибув до Хмельницької області, де у встановленому порядку взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.

В той же самий час йому не виплачені суми пенсії за період з 01.06.2016 року по 30.11.2016 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся до відповідача із відповідним листом від 24.03.2017 року., в якому просив здійснити заходи щодо виплати сум належної йому пенсії за період червень - листопад 2016 року.

Листом відповідача від 06.04.2017 №295/10 позивач був повідомлений, що згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань реалізації гарантованого права малозабезпечених сімей на призначення соціальної допомоги виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 22.12.2016 №77 йому відновлено виплату пенсії з 01.12.2016 року. Вважає, що така позиція відповідача суперечить нормам діючого законодавства України та порушує права позивача в сфері пенсійного забезпечення.

Просить суд зобов'язати Шепетівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити виплату заборгованості з пенсії ОСОБА_3 з01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року.

Позивач та представник позивача в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, проти позову заперечувала, надала письмові заперечення на позов.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, отримує пенсію за віком, пенсію призначено довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення.

Позивач перемістився з тимчасового окупованої території, де постійно проживав в м. Донецьку у зв'язку з чим був взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується даними довідки № від 21.09.2016 року.

Рішенням комісії з питань реалізації гарантованого права малозабезпечених сімей на призначення соціальної допомоги від 23.08.2016 року №66 скасовано довідку про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи згідно Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання перебування, оскільки за інформацією Державної Прикордонної служби України ОСОБА_3 03.06.2016 року перетнув державний кордон України, що підтверджується даними витягу з протоколу засідання вказаної комісії за № 66 від 23.08.2016 року. В звязку з наведеним позивачу припинено виплату пенсії, що підтверджується рішенням Шепетівського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 26.08.2016 року. За поясненнями представника відповідача пенсія позивачу не виплачувалась з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року.

За наведених обставин, позивачу не виплачена пенсія за вище вказаний період, тому він звернувся до відповідача з заявою про виплату сум належної йому пенсії за вказаний період. Однак, листом за вих. № 295/10 від 06.04.2017 року, відповідач відмовив в задоволенні вказаної заяви.

Суд вважає вказані дії відповідача протиправними з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цимЗаконом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставкупенсій,устрок не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно вгрошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 даного Законупередбачено, щовиплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійниморганомвідповідногорішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (із змінами від 24.12.2015 року) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно вимог п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв?язання проблем, пов?язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 12 вище вказаного Закону визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин, дії спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканість України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчинення терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4)виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5)подала завідомо неправдиві відомості.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що підставою для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є не факт відсутності такої особи за місцем фактичного проживання (в даному випадку в м. Шепетівка), а повернення до покинутого місця постійного проживання; виїзд на постійне проживання за кордон. Такі обставини на думку суду мають бути підтверджені у встановленому законом порядку. Такий висновок суду повністю узгоджується з вимогами ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» згідно якої громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тому скасування довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи без зясування даних про його постійне місце проживання було передчасним, і як наслідок того призвело до безпідставного припинення виплати йому пенсії.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та їй відповідають.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, роз'яснено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначено пенсію.

Суд також зазначає, що у п. 51 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, вказано, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. При цьому за п. 54 такого рішення зазначено, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином позивача протиправно позбавлено гарантованого конституційного права на пенсійне забезпечення з з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів правомірності оскаржуваного рішення представник відповідача не надав, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, як такі що ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст.2, 8, 9, 11, 70, 71, 86, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до Шепетівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Шепетівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити виплату заборгованості з пенсії ОСОБА_3 з01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Огороднік І.В.