Справа № 825/917/17
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року Чернігів Справа № 825/917/17

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Шевченко А.В.,

за участю представника позивача Штандура Д.А., представника відповідача Ананка Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Монофіламент» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Монофіламент» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому просить скасувати податкову вимогу № 1257-17 від 30.03.2017 та рішення про опис майна у податкову заставу № 39 від 30.03.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваною вимогою йому протиправно нараховано податковий борг, а саме пеню в сумі 1219781,08 грн. за не сплату земельного податку. Вважає, що нарахування пені відповідач повинен був провести за правилами абзацу «б» підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, а саме розпочати нарахування пені після закінчення встановлених строків погашення узгодженого грошового зобов'язання, тобто після спливу 10 днів, наступних за винесенням ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 у справі № 825/1837/16. Крім того, позивач зазначає, що після сплати податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням № від 25.07.2016 в повній мірі, нарахування пені є неправомірним, відтак відповідачем безпідставно було прийнято рішення про опис майна в податкову заставу № 39 від 30.03.2017.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити та пояснив, що відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження). Зазначає, що 03.03.2017 позивачем було сплачено суму, яка була нарахована за результатами перевірки та підтверджена судом, в результаті чого у відповідності до вимог Податкового кодексу України було нараховано пеню за весь період заниження податкового зобов'язання.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Монофіламент» () зареєстроване в якості юридичної особи 20.03.2012 та перебуває на обліку в податковому органі, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.04.2016 (а.с. 8).

На підставі акту перевірки № 249/14/38137725 від 15.06.2016 Головним управлінням ДФС у Чернігівській області прийнято податкові повідомлення-рішення № та № від 25.07.2016, якими збільшено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб на суму 5562483,79 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням в розмірі 4449987,03 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1112496,76 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 680,00 грн. (а.с. 17-20).

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в судовому порядку, однак постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 у справі № 825/1837/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено (а.с. 59-79).

Вищевказаний податковий борг Товариством з обмеженою відповідальністю «Монофіламент» було сплачено в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 135, № 136, № 137 від 03.03.2017 (а.с. 21-23).

03.04.2017 позивач отримав податкову вимогу від 30.03.2017 № 1257-17, в якій зазначено, що станом на 29.03.2017 сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 1219781,08 грн. (а.с. 9).

Крім того, 30.03.2017 заступником начальника Головного управлінням ДФС у Чернігівській області Шубою О.М. було винесено рішення № 39 про опис майна у податкову заставу (а.с. 10).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Податковим боргом відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

В силу підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

Підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено поняття пені як суми коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Стаття 129 Податкового кодексу України передбачає порядок нарахування пені, де абзацом «б» підпункту 129.1.1 пункту 129.1 передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Тлумачення змісту вказаних норм Податкового кодексу України в редакції, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, приводить суд до висновку про те, що згідно абзацу «б» підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 цього Кодексу нарахування пені проводиться у разі закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання, а згідно підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 цього Кодексу нарахування пені проводиться у разі настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

В силу пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

Пеня, визначена підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті, нараховується із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день заниження (абзац другий пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що нарахування пені за правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України здійснюється не з моменту узгодження податкового зобов'язання або винесення податкової вимоги, а саме з дня настання граничного строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Правомірність нарахування податковим органом пені саме за вказаним підпунктом слідує з дефініції податкового зобов'язання, встановленої підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, яке визначено як сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету, зокрема, як податок, що в даному випадку є земельним податком з юридичних осіб.

Таким чином, враховуючи, що контролюючим органом під час проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 виявлено заниження податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб за вказаний період, суд доходить висновку про правомірність нарахування суми пені за весь період заниження, починаючи з 30.08.2013.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач мав всі правові підстави для винесення оскаржуваної позивачем податкової вимоги № 1257-17 від 30.03.2017.

Щодо рішення відповідача про опис майна у податкову заставу № 39 від 30.03.2017, то суд зазначає наступне.

Згідно пунктів 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до підпункту 89.1.2 пункту 89.1, пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

В судовому засіданні встановлено, що позивач має податковий борг, що складається із грошового зобов'язання, визначеного в податковій вимозі № 1257-17 від 30.03.2017, а тому відповідач правомірно прийняв рішення про опис майна у податкову заставу № 39 від 30.03.2017.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування податкової вимоги № 1257-17 від 30.03.2017 та рішення про опис майна у податкову заставу № 39 від 30.03.2017 задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, заперечуючи позов в силу положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, спростував доводи позивача і довів правомірність прийнятих податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Монофіламент» необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Монофіламент» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.О. Непочатих