Справа № 203/2120/17
Суддя: Католікян М. О.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №203/2120/17
Провадження №2-а/0203/131/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

12 червня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.03.2017 року вони звернулися до відповідача із заявою про реєстрацію у належній ОСОБА_1 квартирі ОСОБА_3 та їх спільної дитини. Відповідачем було відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на те, що державним виконавцем на квартиру накладено арешт із забороною її відчуження. Викладені обставини стали причиною звернення позивачів до суду з позовом про визнання дій відповідача незаконними, зобов`язання відповідача зареєструвати ОСОБА_3 та дитину сторін у квартирі позивачки (а.с.а.с. 1 4).

У судовому засіданні позивачі підтримали позов, а представниця відповідача заперечувала проти його задоволення.

Заслухавши пояснення позивачів, представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі від спільного проживання мають малолітню дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Позивачі та їх дитина мешкають у належній ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 12, 15).

01 березня 2017 року позивачі звернулися до відповідача із спільною заявою, якою просили зареєструвати ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4 у квартири АДРЕСА_1 , надавши при цьому документи, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі Правила) (а.с.а.с. 7 9).

Факт надання позивачами усіх визначених Правилами документів представницею відповідача в судовому засіданні не оспорювався.

23 березня 2017 року відповідач листом №1361/2.3-9/584 відмовив позивачам у задоволенні поданої заяви з посиланням на те, що державним виконавцем на квартиру накладено арешт із забороною її відчуження (а.с. 16).

Відповідно до пункту 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи; проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання). У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Згідно з пунктом 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Цей перелік підстав для відмови є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Системний аналіз приведених норм дає можливість дійти висновку про те, що надання особами, що бажають набути право користування житлом, визначених пунктом 18 Правил документів, обумовлює виникнення у реєстраційного органу безумовного обов`язку зареєструвати таке право.

У свою чергу у державного реєстратора, відповідача у справі, відсутні повноваження щодо трактування законів, положень нормативно-правових актів, рішень судів тощо і тлумачення відомостей про заявлене право.

Такий висновок цілком кореспондується з положеннями статті 19 Конституції України, у відповідності з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд вважає, що умови надання позивачами усіх визначених пунктом 18 Правил документів, необхідних для здійснення реєстрації у житлі, у відповідача відсутні будь-які підстави для відмови у такій реєстрації, і під час ухвалення державним реєстратором 23.03.2017 року рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації відповідач діяв поза межами повноважень та не у спосіб, які визначені чинним законодавством.

Відтак, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов у частині визнання незаконними дій та зобов`язання відповідача вчинити дії задовольнити.

Вимоги про відшкодування позивачам їх витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами, встановленими частиною першою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 87 КАС до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею першою Закону України від 20.12.2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, у яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд, безумовно, бере до уваги надані позивачами договір на надання юридичних послуг від 03.03.2017 року №7, укладений між ТОВ «Правова стратегія» та ОСОБА_3 , за яким одна година роботи коштує 330,00 грн., акт виконаних робіт від 08.08.2017 року, що містить види наданих послуг, кількість витрачених на їх надання годин (20 годин) та їх вартість, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру від 08.08.2017 року №31.

Між тим, суд критично ставиться до послуг із складення правового висновку відносно правомірності дій реєстратора (8 годин) та підготовки скарги на дії реєстратора за місцем його роботи (4 години) і вважає, що у відшкодування цих витрат необхідно відмовити.

Таким чином, відшкодуванню підлягають лише послуги з підготовки позову з додатками (6 годин) та здійснення консультації замовника щодо його прав (2 години).

У порядку статті 94 КАС з відповідача на користь держави підлягає стягненню компенсація решти судових витрат у сумі 640,00 грн.

Керуючись статтями 7 12, 17 20, 86, 87, 90, 94, 98, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у реєстрації права користування житлом незаконними.

Зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєструвати ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 компенсацію витрат на правову допомогу в сумі 2 640,00 грн.

Стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат у сумі 640,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 254 КАС України, і може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її ухвалення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також ухвалення постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то 10-денний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення 5-денного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Повний текст постанови складено 11 серпня 2017 року.

Суддя М.О. Католікян