Справа № 813/2342/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року справа № 813/2342/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

при секретарі судового засідання Шавель М.М.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ПП "Олівейра" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство «Олівейра» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою від 04 липня 2017 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що працівниками Головного управління ДФС у Львівській області на підставі направлень проведено планову виїзну документальну перевірку Приватного підприємства «Олівейра» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2014 по 30.09.2016 року. За результатами перевірки складено акт № 111/13-01-14-01/23961914 від 17.02.2017 року. На підставі висновків перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 21.03.2017 року. Вказане податкове повідомлення рішення позивач вважає протиправним та таким що підлягають скасуванню, оскільки фінансово господарські відносини між позивачем та його контрагентами відбувалися повністю на законних підставах, були вчинені з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися правочинами, а також були документально оформлені у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у письмовому запереченні на позов та обґрунтовується тим, що перевіркою було встановлено, що ПП «Олівейра» здійснювало оприбуткування лісоматеріалів від ФО-П ОСОБА_3, ФО-П ОСОБА_4, та ТзОВ «Номакс- Ір», що відображено в бухгалтерському обліку. Вказують, на те, що до перевірки не було представлено документів, які б підтверджували походження товару його якість, зокрема: сертифікатів відповідності, сертифікатів якості, сертифікатів походження продукції які б підтверджували якість, походження товару, а також їх відповідність. Зазначають, що не було надано документів що підтверджують транспортування товару зі складу продавця на склад ПП «Олівейра». В обсязі наданих до перевірки документів та отриманої інформації, при аналізі ланцюгів поставки до ФО-П ОСОБА_3, ФО-П ОСОБА_4, та ТзОВ Номакс- Ір», неможливо встановити коло контрагентів останніх, як мали можливість поставити лісо продукцію та дослідити походження товару оскільки відсутні сертифікати походження, якості, товаросупровідні документи. Вказують, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з постачальниками лісо продукції. ФО-П ОСОБА_3, ФО-П ОСОБА_4, та ТзОВ Номакс- Ір» здійснювали діяльність спрямовану на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, з підстав наведених у запереченні на адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Головне управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач) проведено планову виїзну документальну перевірку Приватного підприємства «Олівейра» (далі позивач) (23961914) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року. За результатами перевірки складено акт від 17.02.2017 року за № 111/13-01-14-01/23961914.

Як вбачається з акта перевірки, податковим органом в ході перевірки встановлено порушення: 1) п.135.1 п.135.2, п.п. 135.5.4 п.135.5 ст. 135, ст. 149, п. 152.2 ст.152 Податкового кодексу (редакція до 01.01.2015); п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134; п.135.1 ст.135; п.137.1 ст.137 Податкового кодексу (редакція після 01.01.2015) внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 690 370 грн., в т.ч. за 2014 рік на суму 285 646 грн., за 2015 рік на суму 228 142 грн., за І квартал 2016 року на суму 51 880 грн., за півріччя 2016 року на суму 70 277 грн., за три квартали 2016 року на суму 54 425 гривень.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення рішення форми «Р»:

- від 21.03.2017 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток у розмірі 805 927 грн., за податковим зобовязанням у розмірі 690 370 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 115 557 грн.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до ст.134 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Положеннями п. 135.2 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.(п. 198.3. ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу вказаних норм вбачається, що для встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з приватним підприємцем ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

02 січня 2014 року між ПП «Олівейра» в подальшому (Покупець) та приватним підприємець ОСОБА_5 (Продавець) було укладено угоду № 2/10-2014. (т1, а.с. 97).

Відповідно до п.1.1. даної угоди Продавець зобовязується продати, а покупець належним чином прийняти і оплатити товар: лісоматеріали круглі дубові, та іншу пило продукцію в подальшому товар в кількості та асортименті, згідно товаросупроводжуючих документів, підписаних та завірених сторонами.

Представником позивача на підтвердження виконання умов вищевказаної угоди до матеріалів справи долучено накладні (т1, а.с. 100 -120);

ПП «Олівейра» проведено повну оплату за товари шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_5, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи. (Т1; а.с. 203- 250; Т2; а.с. 1- 41).

. Щодо господарських взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

08 липня 2014 року між ПП «Олівейра» в подальшому (Покупець) та ФОП ОСОБА_4 (Продавець), було укладено угоду № 08/07/2014. (т2, а.с.44).

Відповідно до п.1.1. даної угоди Продавець зобовязується продати, а покупець належним чином прийняти і оплатити товар: лісопродукція (пиломатеріали та лісоматеріали) в подальшому товар в кількості та асортименті, згідно товаросупроводжуючих документів, підписаних та завірених сторонами.

Представником позивача на підтвердження виконання умов вищевказаної угоди до матеріалів справи долучено накладні (т2, а.с. 49-58);

ПП «Олівейра» проведено повну оплату за товари шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_4, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи. ( Т2; а.с. 59- 76).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Номаркс -ІР, суд зазначає наступне.

02 січня 2014 року між ПП «Олівейра» в подальшому (Покупець) та ТзОВ «Номакс ІР» (Продавець), було укладено угоду № 02/01/2014. (т2, а.с.77).

Відповідно до п.1.1. даної угоди Продавець зобовязується продати, а покупець належним чином прийняти і оплатити товар: лісоматеріали, пиломатеріали дубові в асортименті, та іншу пило продукцію в подальшому товар в кількості та асортименті, згідно товаросупроводжуючих документів, підписаних та завірених сторонами.

Представником позивача на підтвердження виконання умов вищевказаної угоди до матеріалів справи долучено накладні (т2, а.с. 78-79);

ПП «Олівейра» проведено повну оплату за товари шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок ТзОВ «Номакс ІР», що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи. ( Т2; а.с. 80 - 81).

Суд зазначає, що первинні документи, якими позивач доводить здійснення господарських операцій з вищезазначеними контрагентами, оформлені належним чином, такі містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій ПП «Олівейра» не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.

На момент здійснення спірних господарських операцій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців була відсутня інформація про перебування усіх згаданих в акті перевірки контрагентів в стадії припинення чи ліквідації, або щодо відсутності їх за юридичними адресами. Доказів, які б свідчили про відсутність у них відповідної правоздатності відповідачем не надано. Вказані обставини підтверджуються даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Крім того, на момент здійснення спірних господарських операцій у контрагентів були чинними свідоцтва платника єдиного податку, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції із суб'єктами господарювання носили реальний характер, договори були виконані належним чином.

Суд критично оцінює посилання в акті перевірки (а.с.8-9), що товар (лісоматеріал), що згідно представлених документів використано в господарській діяльності ПП «Олівейра» (їх подальший експорт) та не міг бути придбаний у ФОП ОСОБА_5, та ФОП ОСОБА_4. по суті засвідчує безоплатне одержання підприємством даного товару, а відтак слід вважати як суму безповоротної фінансової допомоги у грошовій формі, отриману платником податку у звітному податковому періоді.

Згідно підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статі 14 ПК України безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що ПП «Олівейра» отримувало від контрагентів (Продавців) суми безповоротної фінансової допомоги, зокрема у вигляді суми коштів згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, або у вигляді суми безнадійної заборгованості, або основної суми кредиту або депозиту, що надані без встановлення строків повернення такої основної суми.

Кошти, якими ПП «Олівейра» було проведено оплату контрагентам, зазначено, як оплата за товар, та не були отримані в результаті укладення договорів безповоротної фінансової допомоги, а були проведені на підставі договорів купівлі продажу.

Суд також вважає безпідставними доводи представника відповідача в судовому засіданні про те, що відсутність товарно транспортних документів свідчить про відсутність господарських операцій.

Відповідно до п.п.4.1 п. 4 укладених договорів з контрагентами (ФО-П ОСОБА_5, ФО-П ОСОБА_4, та ТзОВ Номакс- Ір») доставка товару на склад покупця, проводиться продавцем за його рахунок.

Представник позивача в судовому засіданні вказав, що транспортування товару було здійснено продавцем, за його рахунок, а не покупцем, яким виступає позивач, на підтвердження чого було подано до суду вантажно митні декларації та повідомлено, що митне оформлення товару здійснювалося у м.Харкові. (Т.1, а.с. 121-202).

Одночасно, суд встановив, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з пп. 11.1, 11.4 зазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яку Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, позивач не був ні власником транспорту ні учасником транспортного процесу, а чинним законодавством України суб'єкт господарювання не зобов'язаний здійснювати перевірку повноти і справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Щодо посилань відповідача на відсутність сертифікатів якості відповідності товару лісоматеріали круглі дубові, пило продукцію, , в зв"язку із чим унеможливлює встановити походження товару, та нереальність здійснення господарсьих операцій між позивачем та контрагентами, то судом не можуть бути взяті до уваги, в зв"язку із тим, що Наказом Державного комітету України з питань технічого регулювання та споживчої політики №28 від 01.02.2005 р. затверджено Перелік продукції, що підлягає обов"язковій сертифікації в України. Відповідно до вказаного Переліку товар, який був придбаний позивачем від постачальників, не потребував обов"язковій сертифікації.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача пояснила, що сертифікати відповідності якості, фітосертифікати, сертифікати походження лісу, не є документами бухгалтерського обліку, але такі документи є обовязковими при митному оформлені та відображені у вантажно митних деклараціях, які долучені до матеріалів справи. У кожній вантажно митній декларації є сертифікат що ліс має легальне походження.

Безпідставними є також доводи податкового органу щодо відсутності можливості виконання операцій ФО-П ОСОБА_5, ФО-П ОСОБА_4, та ТзОВ Номакс- Ір» з придбання товарів наявним трудовим ресурсом: власних або орендованих складських приміщень, угоди зберігання ТМЦ, відомості про місцезнаходження складів, їх площа, власник складських приміщень/ орендодавця; відсутність будь якої інформації про зберігання товарів (наявність власних або орендованих складських приміщень, угоди зберігання ТМЦ, відомості про місцезнаходження складів, їх площа, власник складських приміщень/орендодавця); відсутність інформації про власні або орендовані фонди, які необхідні для здійснення фінансово господарської діяльності підприємства.

Суд зазначає, що такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, відсутність працівників також не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди має мати у власності задекларовані значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов'язань, звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для поставки товарів/робіт/послуг, як от на підставі цивільно-правових договорів.

В розумінні вимог ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні, зокрема, є забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання, а також свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

Стаття 43 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти підприємницької діяльності мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, в тому числі незалежно від місця знаходження контрагента.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Положення ч.2 ст.71 КАС України передбачають, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, проаналізувавши первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, встановив, що господарської операції з вищезазначеними контрагентами, оформлені належним чином, у відповідності з порядком, встановленим положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини позивача та його контрагентами (продавцями) документально підтверджені та мали реальний характер.

В свою чергу, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 21.03.2017 року за № НОМЕР_1, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 21.03.2017 року, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69, 70, 71, 160-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 21.03.2017 року за № НОМЕР_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на користь Приватного підприємства «Олівейра» 12 088 (дванадцять тисяч вісімдесят вісім) гривень 91 коп., судового збору.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 14 серпня 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.