Справа № 814/130/17
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 серпня 2017 року м. Київ К/800/27306/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», Публічне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроценраль», Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал», про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним рішення відповідача щодо ненадання документів відносно запиту на публічну інформацію про володіння, користування чи розпорядження державним майном, умови отримання державного майна та повний перелік державного майна, яким володіють, користуються та розпоряджаються Сільськогосподарське підприємство «Нібулон», ПАТ «Миколаївська ТЕЦ», ВАТ «Миколаївгаз», МКП «Миколаївводоканал». В обґрунтування позову зазначала, що за нормами Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежена інформація про володіння, користування та розпорядження державним майном та повний перелік державного майна, вільний доступ до реєстрів здійснюється шляхом оприлюднення у формі відкритих даних та шляхом надання відповіді на запити, тому відмова у наданні достовірної інформації на запит на публічну інформацію відповідачем не відповідає вимогам законодавства та інформаційній політиці держави. Посилаючись на те, що відповіді по суті звернення не отримала, просила суд задовольнити позов.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суди не дали належної оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що вона має право на отримання публічної інформації.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних рішень видно, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками, якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наступного.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 13 січня 20111 року № 2939-VІ «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VІ) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 2 цього Закону № 2939-VІ метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону).

За визначенням, наведеним у частині першій статті 19 Закону № 2939-VІ запит на інформацію - це прохання до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Отже, ознаками публічної інформації є готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації та надається за запитом запитувача інформації.

Судами встановлено, що у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із запитом про надання публічної інформації, в якому просила розпорядника інформації надати відповідь: яке державне майно установи, підприємства, будівлі, споруди, земельні ділянки привласнили шляхом приватизації акціонерні товариства -Миколаївська ТЕЦ, Миколаївводоканал, Миколаївгаз, та СГП «Нібулон», та скільки коштів отримав Державний бюджет України від привласнення шляхом приватизації державного майна вищезазначеними підприємствами.

14 листопада 2016 року позивачу надано відповідь, в якій зазначено, що ТОВ СГП «Нібулон» та МКП «Миколаївводоканал» участі в приватизації об'єктів державної власності, продаж яких здійснювало Регіональне відділення ФДМУ по Миколаївській області, не приймали, договори купівлі-продажу державного майна з Регіональним відділенням не укладали. Стосовно ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» та «Миколаївгаз», відповідач у відповіді зазначив, що державна частка в статутному капіталі цих акціонерних товариств становить 99,912% та 25% відповідно. Згідно із пунктом 3 статті 8 Закону України « Про приватизацію державного майна» юридичні особи, у майні яких частка державної власності перевищує 25%, не можуть бути покупцями об'єктів приватизації, тому вищезазначені ПАТ як покупці не брали участь у приватизації державного майна.

Перевіряючи обставини справи суди встановили, що позивач у своїй заяві просила надати інформацію про майно, яке привласнили треті особи у справі. При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона мала на увазі майно, яким володіють треті особи, отриманим в процесі приватизації державного майна.

Поряд з цим, в судовому засіданні позивач змінила позовні вимоги та в усній формі просила суд зобов'язати відповідача надати інформацію стосовно того, яким державним майном володіють, користуються, розпоряджаються треті особи по справі. Такі ж вимоги позивач зазначила і у позовній заяві, але вони не збігаються з тими вимогами, які зазначені у її запиті від 09 листопада 2016 року.

Враховуючи те, що відповідач надав відповідь на запит позивача, стосовно інформації, яку вона запитувала, суди дійшли висновку про відсутність правових підстав зобов'язати відповідача надати інформацію, яка відсутня у запиті ОСОБА_1 і яка не була предметом розгляду при наданні відповіді позивачу.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального чи процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук