Справа № 606/33/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/5776/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Торкот Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернополі на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Тернополі (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в м. Тернополі Михальського Назара Васильовича) про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив змінити постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 261037 від 23.01.2017, прийняту відносно нього інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Тернополі Михальським Н.В., а провадження по справі закрити, звільнивши його від адміністративної відповідальності через малозначність скоєного правопорушення.

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02.03.2017 адміністративний позов було задоволено частково. Оскаржувану постанову скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) закрито, у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, УПП у м. Тернополі подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що суд першої інстанції встановив факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, проте скасував спірну постанову, звільнивши ОСОБА_1 він адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням та провадження закрив за відсутності такої компетенції. Тому просить скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02.03.2017 та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 261037 від 03.01.2017, винесеної інспектором роти 2 батальйону УПП м. Тернополя лейтенантом поліції Михальським Н.В., позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Із спірної постанови убачається, що 23.01.2017 приблизно о 14 год 20 хв ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки «Opel Combo-C», державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку безпосередньо на проїжджій частині, чим порушив п.15.1 Правил дорожнього руху України (Далі - ПДР).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення щодо позивача, інспектором патрульної служби не враховано обставин, зазначених у ст.22 КУпАП. При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та вини у його вчиненні.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 цього Кодексу передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, якими передбачено, що особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 15.1 ПДР України визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП, порушення вимог зупинки, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до зазначених вимог, відповідачем надано відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, що міститься в матеріалах справи, з якої видно, що позивач здійснив зупинку безпосередньо на проїжджій частині, яка в розумінні ст.251 КУпАП є належним доказом.

Крім того, факт вчинення порушення не заперечує позивач, про що вказує у своїй позовній заяві.

Отже, матеріалами справи стверджується факт порушення позивачем правил зупинки п.15.1 ПДР, через що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Натомість, у даній справі позивач оскаржує спірну постанову в частині недодержання відповідачем вимог статті 22 КУпАП, якою передбачена можливість звільнення порушника від адміністративної відповідальності органом (посадовою особою), уповноваженою вирішувати справу, за умови малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, обмежитись при цьому усним зауваженням.

Згідно ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Статтею 278 цього Кодексу передбачено, що при підготовці до розгляду справи про

адміністративне правопорушення орган (посадова особа) вирішує такі питання : чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст.280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з врахуванням наведених вище норм та фактичних обставин справи в контексті заявлених позивачем вимог, з'ясуванню підлягало наявність у відповідача підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП.

Як зазначено у листі Міністерства юстиції України № 6802-0-4-13/11 від 02.08.2013, у КУпАП відсутні визначення поняття «малозначність правопорушення» та його ознаки. У кожному конкретному випадку орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, самостійно вирішує питання про визнання діяння малозначним.

Як видно зі змісту спірної постанови, така містить лише посилання на порушення позивачем вимог п.15.1 ПДР, який лише роз'яснює, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Натомість заборона здійснювати зупинку визначена підпунктами «а-и» пункту 15.9 ПДР, жоден з яких не був застосований відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про : визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням наведених вище правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд прийшов до необґрунтованого висновку про закриття провадження по справі, оскільки ч.1 ст.247 КУпАП не передбачена така підстава, як закриття провадження у зв'язку із звільненням від адміністративної відповідальності через малозначність порушення.

Згідно п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З огляду на вищевикладене, встановлені судом апеляційної інстанції обставини дають підстави вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки під час апеляційного провадження були встановлені порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202,.205, 207, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернополі задовольнити.

Постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року по справі № 606/33/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Тернополі (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в м. Тернополі Михальського Назара Васильовича) про зміну постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. О. Яворський
Л. П. Іщук
Повний текст постанови складено 15.08.2017.