Справа № П/811/637/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № П/811/637/17 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

08 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Троян Н.М. та Чаку Є.В.,

при секретарі Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКСУ) про:

- визнання протиправними дій ДКСУ щодо невиконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2010 р. у справі №2-а-126/2010;

- зобов'язання ДКСУ негайно здійснити дії щодо виконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2010 р. у справі №2-а-126/2010;

- зобов'язання ДКСУ нарахувати та виплатити компенсацію в розмірі 3% річних від несплаченої суми, починаючи з 11.07.2015 р.;

- стягнення з ДКСУ на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, позивач просив суд зобов'язати відповідача в місячний термін подати звіт про виконання судового рішення.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанова суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2010 р. у справі №2-а-126/2010 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до УПФУ в Гайворонському районі про визнання неправомірними дій посадових осіб УПФУ в Гайворонському районі Кіровоградської області щодо відмови у перерахунку пенсії позивача та зобов'язано УПФУ в Гайворонському районі провести перерахунок пенсії ОСОБА_2, інваліда 3 групи, з 01.10.2008 р. в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням положень ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

06.01.2012 р. Гайворонським районним судом Кіровоградської області позивачу за виказаним судовим рішенням видано відповідний виконавчий лист №2-а-126/2010.

14.04.2015 р. УДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на адресу позивача направлено повідомлення про те, що зазначений виконавчий лист на підставі Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ від 03.09.2014 р. №440, передано до ГУ ДКСУ у Кіровоградській області на підставі акта приймання-передавання судових рішень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на поточний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» було передбачено 144,757 млн. гривень.

Станом на листопад 2016 року на виконанні в ДКСУ перебували рішення судів на суму понад 630,14 млн. грн., які підлягають виконанню за бюджетною програмою КПКВК 3504040 та які надійшли раніше, ніж рішення щодо позивача у справі №2-а-126/2010.

11.11.2016 р. позивач звернувся із запитом до ДКСУ щодо надання інформації про причини невиконання Казначейством постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2010 р. у справі №2-а-126/2010.

Листом від 10.11.2016 р. №5-14/1603/18861 ДКСУ повідомила позивача про те, що на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» перебуває рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області у справі №2-а-126/2010 про стягнення коштів на користь позивача, передане УДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на підставі акта приймання-передавання від 10.04.2015 р., однак, відповідно до абз.2 пп.1 п.9 р.VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та п.3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 р. №845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюються Казначейством, зокрема за черговістю надходження таких рішень.

Крім того, у вказаному листі ДКСУ зазначено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на поточний рік за Програмою передбачено 144,757 млн. грн., а на виконанні у Казначействі перебувають рішення судів на суму понад 630,14 млн. грн., які надійшли та зареєстровані раніше, ніж рішення щодо позивача, і дата перерахування коштів залежить від видатків, затверджених у Законі України про державний бюджет на відповідний рік. Також, цим же листом позивача було повідомлено, що питання нарахування компенсації буде розглянуто після виплати йому основної заборгованості.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиконання вищевказаного судового рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у межах наданих йому повноважень було вжито заходів для виконання виконавчого листа №2-а-126/2010 і невиплата коштів позивачу за вказаним листом пов'язана виключно з відсутністю належного бюджетного асигнування, що не входить до компетенції ДКСУ, а також з того, що позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоду, яку він просить стягнути з відповідача, та її розміру.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Бюджетним кодексом України (далі - БК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. №4901-VI (далі - Закон №4901-VI), Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845 (далі - Порядок №845).

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2, частинами 1, 2 статті 3 Закону №4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження, із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч.2 ст.4 Закону №4901-VI).

Пунктом 9 розділу VІ Прикінцевих та перехідних положень БК України регламентовано, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з ч.1, 2 ст.23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.п.3, 47 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством виключно у порядку черговості надходження виконавчих документів, що відповідає принципам пропорційності та балансу інтересів.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом не регламентовано повноважень Казначейства щодо здійснення першочергового або позачергового безспірного списання коштів.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент виникнення спірних правовідносин при наявності бюджетних асигнувань в розмірі 144,757 млн. грн., виділених за програмою КПКВК «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», на виконанні в ДКСУ перебували судові рішення на загальну суму стягнення понад 630,14 млн. грн., які надійшли раніше, ніж виконавчий лист №2-а-126/2010, виданий 06.01.2012 р. Гайворонським районним судом Кіровоградської області.

Отже, як було правильно встановлено судом першої інстанції, у відповідача не було жодних правових підстав для виплати позивачу суми стягнення за постановою суду, щодо якої видано вказаний виконавчий лист, у позачерговому порядку до виконання судових рішень, що надійшли раніше, що обумовлює відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову у цій справі.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано положення Закону №4901-VI в частині визначення обов'язку ДКСУ щодо перерахування коштів за рішенням суду протягом трьох місяців, а також щодо виплати відповідної компенсації не доводять наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову в частині щодо визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання його вчинити дії з огляду на обставини, встановлені вище.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині щодо відмови в задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.

Так, у відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, встановлення правових підстав для стягнення моральної шкоди та визначення її розміру залежить від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інших обставин, зокрема стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не доведено наявності будь-якої з перелічених підстав для відшкодування йому моральної шкоди і такі позовні вимоги є похідними від вимог про визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання його вчинити дії, що не підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище.

З огляду на це, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано та правомірно відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з ДКСУ моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Троян Н.М.

Чаку Є.В.