Справа № 815/3203/17
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3203/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 22570,40грн., за строк служби у період з 24.01.2008р. по 16.09.2016р., -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 22570,40грн., за строк служби у період з 24.01.2008р. по 16.09.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач - ОСОБА_1 посилається на те, що у порушення вимог Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016року №178, при звільненні з військової служби їй не виплачено грошову компенсацію вартості не отриманого речового майна.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 30.06.2017р. вхід.№18825/17), наголошуючи, зокрема, що, якщо військовослужбовець до звільнення з військової служби не подав заяву (рапорт) щодо виплати грошової компенсації командирові військової частини, то після виключення із списків військової частини, та всіх видів забезпечення, право на отримання грошової компенсації втрачається.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що повноважний представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у судове засідання 08.08.2017р. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 28.12.2016р. позивач - ОСОБА_1 звернулась до командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 із заявою №857 щодо надання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (п.п.«а» п.п.1 ч.8 ст.26), згідно Постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016р.

За результатами розгляду вищеозначеної заяви позивача від 28.12.2016р. №857 Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на ім`я ОСОБА_1 надіслано Лист №3/12/34-228 від 27.02.2017р., за підписом заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу начальника тилу підполковника ОСОБА_3 , яким адресата повідомлено, що відповідно до положення частини другої абзацу другого пункту 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016року №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, пунктом 4 якого передбачено, що він визначає механізм виплат лише військовослужбовцям, та не поширюється на осіб, звільнених з військової служби. У зв`язку з чим, якщо військовослужбовець до звільнення з військової служби не подав заяву (рапорт) щодо виплати грошової компенсації командирові військової частини, то після виключення із списків військової частини, та всіх видів забезпечення право на отримання грошової компенсації втрачається.

Не погодившись з означеною відповіддю, викладеною у Листі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №3/12/34-228 від 27.02.2017р., позивач - ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 22570,40грн., за строк служби у період з 24.01.2008р. по 16.09.2016р., не є обґрунтованими, та правомірними, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 24.01.2008р. ОСОБА_1 , на підставі Наказу командира в/ч 3012 від 24.01.2008р. №13 о/с, зараховано до Військової частини НОМЕР_1 на військову службу за контрактом, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки від 01.06.2004р. серії НОМЕР_2 .

Судом з`ясовано, що 16.09.2016р. на підставі Наказу НПТрУ від 09.09.2016р. №45 о/с ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України, у зв`язку з дією особливого періоду відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за п.п.«а» абз.1 п.1 ч.8 ст.26 (жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки від 01.06.2004р. серії НОМЕР_2 .

З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2016р. командиром Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України винесено Наказ №186 (по особовій частині), яким прапорщика ОСОБА_1 , техніка (начальника групи) групи документального зв`язку вузла зв`язку роти бойового та матеріального забезпечення, звільнену з військової служби у запас Збройних Сил України наказом начальника Південного ТрУ від 09.09.2016 №45 о/с, відповідно до п.п.1 п.«а» ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як жінку, яка має дитину віком до 18 років та не висловила бажання продовжувати військову службу), 16 вересня 2016року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, та направлено на військовий облік до Малиновського РВК м.Одеса.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 видано Довідку розрахунок №282 на виплату грошової компенсації замість належних предметів форменого обмундирування, за підписом заступника командира частини з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_3 , та т.в.о. НРС лейтенанта Бирко А.В.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991року №2011-XII (зі змінами та доповненнями), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Пунктом 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року №1459-ІІІ, який набрав законної сили 11.03.2000 року, призупинено дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них.

У подальшому пункт 2 Закону України від 17.02.2000 року №1459-ІІІ змінено згідно із Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 23.03.2000 року №1577-III шляхом заміни слів- «речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них» словами - «продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна».

Законом України від 3 листопада 2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», який набрав чинності з 01.01.2007 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб. Зокрема, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено статтею 9-1, яка окремо регулювала питання речового забезпечення військовослужбовців.

Так, відповідно до пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою приведення окремих норм законів у відповідність із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007рік» від 19.12.2006року №489-V, який набрав чинності з 01.01.2007року, дію пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами, внесеними Законом України від 3 листопада 2006року №328-V) на 2007рік було зупинено (пункт 59 статті 71).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II Закону України від 28.12.2007р. №107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили чинність.

30 липня 2015року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» від 01.07.2015р. №567-VIII, пунктом 1 розділу І якого пункт 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в такій редакції: « 1. Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України».

04 березня 2016року втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004року №1444, якою затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час.

Пунктом 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час було передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016року №178 (яка набрала чинності 22.03.2016р.), затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, котрий визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Пунктом 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Отже, на момент звернення позивача - ОСОБА_1 щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно не передбачено такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що положення статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на позивача - ОСОБА_1 не розповсюджуються, оскільки вказана норма регулює порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом перебувають на кадровій військовій службі, та не можуть бути застосовані до військовослужбовців звільнених з військової служби, оскільки вказаними положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено виплату заборгованості по речовому майну військовослужбовцям, що були звільнені зі служби.

Вищевикладене повністю спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно з ч.3 ст. 105 КАС України позивач, у тому числі має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 22570,40грн., за строк служби у період з 24.01.2008р. по 16.09.2016р., не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 22570,40грн., за строк служби у період з 24.01.2008р. по 16.09.2016р., відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.