Справа № 820/1870/16
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

03 серпня 2017 р. Справа № 820/1870/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Шляхова О.М.,

суддів - Бідонька А.В., Заічко О.В.,

при секретарі судового засідання - Молчанової О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Андрущенко А.А,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Нацполіції України, Національної поліції України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: скасувати наказ Нацполіції України від 28 квітня 2016 року № 261 о/с по особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію"; поновити на службі в поліції на посаді начальника управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що наказ від 28.04.2016 року за №261 о/с підлягає скасуванню, оскільки позивач не підлягав атестації. Також він успішно пройшов тестування і отримав задовільні результати тестів. Зазначає, що відповідно до змісту атестаційного листа позивач охарактеризований безпосереднім керівником виключно з позитивного боку, однак, не дивлячись на це, Центральною атестаційною комісією було зроблено негативний висновок щодо позивача. При цьому, відповідачами не надано до суду доказів того, що при прийнятті рішення про невідповідність позивача займаній посаді враховувались обов'язкові критерії згідно з п.16 розділу ІV Інструкції № 1465, і що за сукупністю оцінки усіх критеріїв ОСОБА_3 зарекомендував себе як некваліфікований працівник. З цих підстав позивач вважає, що відповідає всім критеріям оцінювання, зазначеним у пункті 16 розділу IV Інструкції, а отже - відповідає займаній посаді, тому відсутні будь-які законні підстави для його звільнення зі служби в НП України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 04 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищий адміністративний суд у своїй ухвалі, зокрема, зазначив, що судом апеляційної інстанції з метою реалізації принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи не досліджено обставин, що підтверджують або спростовують правомірність прийняття оспорюваного рішення (висновку) атестаційної комісії, як і не встановлено неможливості прийняття відповідачем відносно позивача іншого, ніж передбаченого підпунктом 4 пункту 15 Розділу ІV Інструкції №1465, висновку. Також, колегія суддів ВАС України зазначила, що суд першої інстанції, дійшовши висновку щодо поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не зазначив в мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення періоду вимушеного прогулу, а також не вказав розрахунок розміру виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розмір такої виплати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року справу прийнято до розгляду.

У судове засідання, призначене на 03 серпня 2017 року прибули представник позивача та представник відповідача - Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи заявленого позову, просив задовольнити адміністративний позов з підстав викладених у ньому. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що оскаржуваний наказ від 28.04.2016 року за №261 о/с підлягає скасуванню, оскільки позивач не підлягав атестації. Також він пройшов тестування і отримав задовільні результати тестів. З цих підстав він відповідає критеріям оцінювання, зазначеним у пункті 16 розділу IV Інструкції, а отже відповідає займаній посаді, тому відсутні будь-які законні підстави для його звільнення зі служби в НП України.

Представник відповідача - Департаменту захисту економіки Національної поліції проти задоволення позову заперечував. В наданих письмових запереченнях на адміністративний позов та у судовому засіданні зазначив, що при прийняті оскаржуваного наказу відповідач діяв у межах наданих повноважень у спосіб, визначений діючим законодавством, а отже, адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню. При прийнятті рішення про невідповідність позивача займаній посаді атестаційною комісією взято до уваги: зміст атестаційного листа, де безпосереднім керівником вказано про відсутність показників у роботі; висновок прямого керівника позивача в його атестаційному листі, в якому зазначено про те, що позивач займаній посаді не відповідає; посередні бали ОСОБА_3 з професійного тестування; результати проходження позивачем 26.02.2016 р. тесту Mitod IntegreTEST; негативний висновок «Інформації про результати психофізіологічного дослідження з використанням поліграфу» від 04.03.2016 року. Зазначає, що рішення Центральної атестаційної комісії щодо відповідності позивача займаній посаді ґрунтується на вимогах Інструкції та прийняте з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Представник Нацполіції України, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув. Через канцелярію суду направив заперечення (т.2 а.с. 184-191), в яких зазначив, що п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначена скорочена процедура прийняття на службу до поліції колишніх працівників органів внутрішніх справ, в той час як добір на посади поліцейських у цьому Закону передбачений за результатами проведеного конкурсу (ст. 52 Закону) або проведення атестування (ст. 57 Закону). У зв'язку з тим, що колишніх працівників ОВС було прийнято без проведення атестування за скороченою процедурою без належного відбору, їх було призначене на посади тимчасового штатного розпису. Крім того, станом на 07.11.2015 в поліції був відсутній будь-який порядок проведення атестування, що в свою чергу свідчить, що позивача було прийнято де поліції без належного відбору. Позивач з метою подальшої служби в поліції виявив бажання встановлення його відповідності займаній посаді, а також можливого кар'єрного росту, пройти атестування в порядку визначеному наказом МВС України від 17.11.2015 № 1465.

У наданих запереченнях також зазначив, що підставою для прийняття такого рішення атестаційною комісією стали: незрозуміла мотивація щодо подальшої роботи, негативність до змін, низький професійний потенціал позивача, корупційні ризики, ризик неприйняття нових цінностей та стандартів поліції; не відвертий, уникає від відповіді на питання. Вважає, що атестування позивача проведено у межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений наказом МВС України №1465 від 17.11.2015 року.

Вважає, що атестування ОСОБА_3 було проведене атестаційною комісією у межах наданих повноважень та у спосіб, який передбачений наказом МВС України від 17.11.2015 № 1465, що в свої чергу спростовує твердження останнього про порушення його прав під час проведення атестування. Згідно з висновком атестаційної комісії, яке прийнято більшістю голосів, присутніх на засіданні членів атестаційної комісії, позивач займаній посаді не відповідав, підлягав звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає можливим здійснити розгляд справи без участі представника відповідача - Національної поліції України.

Дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи правову позицію Вищого адміністративного суду, викладену в ухвалі від 04 липня 2017 року, суд виходить з наступного.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваного наказу, а також суджень суб'єктів владних повноважень щодо невідповідності позивача займаній посаді, суд відмічає, що критерії правомірності рішень та діянь органів державної влади та управління викладені законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 24.10.1988 року. Відповідно до заяви від 07.11.2015 року на підставі наказу № 105 о/с від 07.11.2015 року позивач призначений на посаду начальника управління Департаменту захисту економіки із присвоєнням спеціального звання «полковник поліції».

Наказом НПУ від 20.11.2015 року № 210 о/с «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві» було вирішено провести атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів, у т.ч. й Департаменту захисту економіки, відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС від 17.11.2015 року № 1465, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.11.2015 року за № 1445/27890, центральною атестаційною комісією. У зв'язку з чим передбачено створення центральної атестаційної комісії та наказано керівникам, зокрема, міжрегіональних територіальних органів скласти списки поліцейських, які підлягають атестуванню, скласти атестаційні листи стосовно поліцейських, підготувати для надання на засідання атестаційної комісії додаткові матеріали щодо проходження служби поліцейськими та забезпечити прибуття поліцейських на засідання атестаційних комісій у разі необхідності (т.1 а.с.32).

Наказом НПУ від 23.11.2015 р. № 102 о/с «Про організацію заходів з тестування особового складу Національної поліції України» були встановлені умови допуску поліцейських до участі в атестуванні, зокрема, реєстрація усіх осіб, які виявили бажання пройти тестування, у єдиній централізованій відомчій телекомунікаційній мережі (ЄЦВТМ) в період з 24 по 26 листопада 2015 року. Вказаним наказом передбачено, що особи, які не зареєстровані в ЄЦВТМ, не будуть допущені до участі в атестуванні та не зможуть продовжити службу в поліції (т.1, а.с.175).

Наказом Департаменту захисту економіки НПУ від 26.02.2016 року № 58 «Про організацію проведення атестування керівного складу» з посиланням на наказ МВС України від 17.11.2015 року № 1465 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських», з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, визначення відповідності посадам, а також перспектив їх службової кар'єри передбачено, що начальникам (в.о. начальників) управлінь (відділу) захисту економіки в областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі та їх заступникам необхідно прибути до Департаменту захисту економіки для участі у тестуванні на знання законодавчої бази (професійний тест) та тестуванні на загальні здібності, що відбудеться в період з 25.02.2016 року по 27.02.2016 року за адресою : вул. Богдана Хмельницького, 54, м. Київ ( т.1 а.с.34).

Відповідно до наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 29.02.2016 року № 63 передбачено начальникам (в.о. начальників) управлінь (відділу) захисту економіки в областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі та їх заступникам прибути до Департаменту захисту економіки для участі в атестаційній комісії, яка відбудеться в період з 29.02.2016 року по 02.03.2016 року за адресою: вул. Богдана Хмельницького, 54, м. Київ (т. 1 а.с.35).

Судовим розглядом встановлено, що позивач 26.02.2016 року пройшов тестування у Центральній атестаційній комісії Національної поліції України, за результатами якого набрав за тестом на загальні здібності та навички 33 бали з 60, за тестом на знання законодавчої бази 25 бали з 60.

За результатами проведеного атестування прийнятий висновок про невідповідність займаній посаді та наказом від 28.04.2016 року № 261 о/с ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (службова невідповідність).

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувало рішення (висновок) Центральній атестаційній комісії Нацполіції України, оформлене протоколом від 30 березня 2016 року ОП №15.00002115.0028653.

Не погодившись з діями першого відповідача щодо видання наказу першого відповідача від 28.04.2016 року № 261 о/с про звільнення позивача, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому, зокрема, просить скасувати наказ Національної поліції України від 28.04.2016 р. № 216 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача зі служби, поновлення ОСОБА_3 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За приписами статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Суд зазначає, що атестування поліцейських унормовано статтею 57 Закону "Про Національну поліцію", ч. 1 якої передбачено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 зазначеного Закону, атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками. Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Аналогічні норми в частині підстав для атестування містить також Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року №1465 (далі по тексту - Інструкція), зокрема її пункт 3 розділу І.

Виходячи з наведених норм законодавства та мети проведення атестації, суд дійшов висновку, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського та, власне, проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, такі підстави для проведення атестації, як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Таким чином, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, повинні включатися лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію".

З аналізу статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" вбачається, що прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", не передбачено.

Отже, судом робиться висновок, що проведення атестації поліцейського можливе виключно у випадках, визначених нормами Закону України "Про Національну поліцію" та Інструкції, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Метою проведення атестації із будь-яких зазначених вище підстав є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей та за наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді. При цьому мають значення фактичні обставини, що мали місце і передували проведенню атестування та звільненню особи через службову невідповідність.

Судом встановлено, що атестування позивача проведено на виконання наказу Національної поліції України №210 о/с від 20.11.2015 року "Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м.Києві"(т. 1 а.с. 31).

На підставі вищезазначеного наказу проведено атестацію позивача - полковника поліції ОСОБА_3, що підтверджує відповідний атестаційний лист. Зі змісту атестаційного листа, за висновком прямого керівника позивача від 29.02.2016 року, полковник поліції ОСОБА_3, не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність (т. 1 а.с. 36-37).

Проте, у зазначеному наказі та атестаційному листі позивача відсутні посилання на те, що атестування проводиться у зв'язку з наявністю підстав (передумов) для вирішення питання про призначення позивача на вищу посаду, заміщення якої здійснюється без проведення конкурсу чи для вирішення питання про його переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Враховуючи, що мета атестування, визначена у частині першій статті 57 Закону №580-VIII, не утворює самостійну підставу для проведення атестування і перебуває у системному взаємозв'язку з вичерпними підставами, визначеними у частині другій статті 57 Закону №580-VIII, тобто, цей Закон не передбачає проведення атестування без настання обставин, визначених частиною другою статті 57 цього Закону.

Так, зі змісту наказу Нацполіції України від 20 листопада 2015 року № 210 о/с вбачається, що він не містить посилань на підстави для атестування поліцейських, передбачені частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», тоді як в ньому вказано лише про мету проведення атестування.

Іншого наказу Національної поліції України, який би передбачав, що позивач підлягає атестуванню із зазначенням підстав, передбачених ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", для проведення атестування щодо позивача відповідачами не надано.

З матеріалів справи вбачається, що 7 листопада 2015 року наказом по особовому складу №105 о/с Департаменту захисту економіки Національної поліції України позивач в порядку переатестування був призначений начальником управління захисту економіки в Харківській області, присвоївши спеціальне звання «полковник поліції» (т. 1 а.с. 30).

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у п. 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до яких працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Суд зазначає, що позивач прийнятий на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення за його згодою; при цьому такий наказ не містить умов про проведення конкурсу та тимчасовість призначення на посаду.

Застосування процедури атестування щодо кандидатів на посаду поліцейського, у тому числі тих, які приймаються на службу в поліції відповідно до п. 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", не передбачено.

Згідно з ст. 58 вказаного Закону призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків (ч. 1). Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту (ч. 2).

Доказів перебування позивача на одній з посад, передбачених ч. 2 ст. 58 Закону України "Про національну поліцію", відповідачі не надали.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію" поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Разом з тим, відповідачами, на яких покладено тягар доказування, не доведено, що позивач підлягав атестації та, відповідно, включенню до списку поліцейських, які підлягають атестації, оскільки не наведено підстав для проведення атестації ОСОБА_3, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", та не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що позивач мав бути призначений на вищу посаду без проведення конкурсу, або щодо нього виявлено ознаки службової невідповідності, наприклад за станом здоров'я чи у зв'язку із не виконанням службових обов'язків.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення керівника про проведення атестування ОСОБА_5 не ґрунтується на вимогах Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідачами не наведено наявності підстав, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" для проведення атестації позивача. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що дії щодо проведення атестації позивача є протиправними та такими що не відповідають вимогам діючого законодавства через відсутність підстав для їх вчинення.

Щодо можливості прийняття відповідачем відносно ОСОБА_3 іншого, ніж передбаченого підпунктом 4 пункту 15 Розділу ІV Інструкції №1465, висновку, судом встановлені наступні обставини.

На виконання вимог наказів НПУ від 20.11.2015 р. № 210 о/с та від 23.11.2015 р. №102 о/с 26.02.2016 року начальником Департаменту захисту економіки НПУ складено атестаційний лист на ОСОБА_3 (т.1, а.с.193).

З копії атестаційного листа ОСОБА_3 вбачається, що за період проходження служби в органах МВС та Національної поліції, тобто за період з жовтня 1988 року по листопад 2015 року, до дисциплінарної відповідальності притягувався 7 разів, на момент проведення атестації діючих дисциплінарних стягнень не мав.

Позивач 26.02.2016 року пройшов тестування, за результатами якого набрав 33 з 60 балів - по тесту на загальні здібності й навички та 25 з 60 балів - по тесту на знання законодавчої бази.

У відповідності до положень пунктів 10-13 розділу IV Інструкції з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

Поліцейські, які проходять атестування, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 пройшов комп'ютерний тест Midot IntegriTest, результати якого направлені на оцінки благонадійності та дозволяють визначити наявність ризиків деструктивної поведінки та службових зловживань на робочому місці шляхом оцінки думок, суджень та вчинків у минулому осіб, що проходять тестування.

Відповідно до інформації про результати тестування, позивач демонструє слабкий рівень поваги до чужої власності; без чітких правил та належного контролю можливе укриття фактів або навіть співучасть у розкраданні; демонструє відносно низьку стійкість до можливості отримати особисті вигоди на/поза роботою, вірогідно, такий досвід мав місце в минулому.

За результатами Midot IntegriTest позивач не рекомендований для служби в поліції, про що зазначено у розділі «Оцінка» (т.1, а.с.221).

Після проведення тестування позивача на підставі п.12 розділу ІV Інструкції № 1465 за рішенням атестаційної комісії ОСОБА_3 було запрошено на співбесіду на 01.03.2016 року.

Матеріалами справи підтверджено, що членами Центральної атестаційної комісії були поставлені позивачеві питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації особи до подальшого проходження служби в Національній поліції (т.1, а.с.223).

У зв'язку з чим, після проведення співбесіди позивачу було запропоновано пройти тестування на поліграфі, яке позивач погодився пройти, про що свідчить його власноручно написана заява, копія якої наявна в матеріалах справи (т.1 а.с.225,226), після чого позивач був направлений на проведення опитування (тестування) з використанням поліграфа.

У направленні на проведення опитування комісією було зазначено питання, які необхідно було додатково дослідити під час цього дослідження, зокрема, щодо отримання неправомірної вигоди з метою збагачення, її розміри, джерела, в тому числі непрямої - через сторонніх осіб; надання неправомірних вказівок; укриття злочинів особисто або через підлеглих (в тому числі, невикриття, незаведення справ, закриття справ); джерела походження майна, зокрема, підтвердження того, що квартири придбані за кошти сестри.

Результати проведення опитування з використанням поліграфа відображені в Інформації про результати психофізіологічного обстеження від 04.03.2016 року, з якої вбачається виявлення під час дослідження у ОСОБА_3 психологічної установки на укриття інформації відносно : отримання ним хабарів у розмірі приблизно 200 тис. доларів США; посередництва при передачі хабарів; отримання хабарів через посередників; передачі грошових засобів, отриманих незаконним шляхом, вищестоящому керівництву; незаконного отримання грошових засобів від своїх підлеглих (т.1 а.с. 227-229).

Відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

З протоколу Центральної атестаційної комісії Апарату НП України ОП №15.00002115.0028653 від 30.03.2016 року вбачається, що комісією одноголосно (за - 6, проти - 0, утримались - 0) прийнято рішення, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Як встановлено в судовому засіданні, Центральною атестаційною комісією №1 Апарату НП України при прийнятті рішення стосовно позивача досліджувались декларація про доходи, послужний список, інформаційна довідка, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 Закону України «Про очищення влади», та інформація з відкритих джерел.

Судом з'ясовано, що мотивами прийнятого рішення про те, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, слугували результати поліграфічного дослідження, низький рівень мотивації до змін у правоохоронній діяльності. Відповідачами наголошувалось, що висновки поліграфічного дослідження ОСОБА_3 були вирішальними під час прийняття рішення про невідповідність позивача займаній посаді.

Між тим, з досліджених в судовому засіданні вищевказаних документів (т. 1 а.с.24-25,38-39) не вбачається, що позивач характеризується негативно, чи має низькі показники службової діяльності. Так, за період з листопада 2015 року по березень 2016 року під керуванням позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних порушень 161 особі, забезпечено закінчення розслідування та направлено до суду 99 кримінальних проваджень, за якими встановлено збитків в сумі понад 18.8 млн. грн. Згідно із довідкою про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», до позивача заборони, передбачені ст.ст.2-3 Закону України «Про очищення влади», не застосовуються.

Суд зазначає, що у вказаному протоколі атестаційної комісії також не відображено, з яких мотивів виходила атестаційна комісія, приймаючи рішення про невідповідність позивача займаній посаді, та вважала за необхідним прийняти рішення про необхідність його звільнення зі служби в поліції, а не про необхідність його переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність.

Таким чином, суд зазначає про відсутність мотивів, якими комісія керувалась під час прийняття такого рішення, зокрема, в протоколі відсутні будь-які посилання на обставини, що свідчать про недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей позивача, чи інші дані, які б свідчили про його низький професійний потенціал; невідповідність позивача оновленим вимогам суспільства до професії поліцейського, інших обставин, що свідчать про невідповідність особи позивача посаді, яку він займає.

Щодо посилань відповідачів на висновки «Інформації про результати психофізіологічного дослідження з використанням поліграфу», як однієї з підстав висновку про невідповідність позивача займаній посаді, суд зазначає, що вказана інформація є орієнтовною та носить ймовірний характер, отже вона має досліджуватися у сукупності з іншими показниками роботи.

Жодних інших документів (заяви чи скарги на дії позивача, акти службових розслідувань, відомості про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо) атестаційна комісія не досліджувала. Будь-яких відомостей про те, яким саме вимогам, що пред'являються до особи, яка перебуває на посаді, що обіймав позивач, він не відповідає, у чому саме проявляється така невідповідність протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) комісії не містять.

Протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) не містять жодних мотивів чи обґрунтувань, які покладено в основу висновку комісії про службову невідповідність позивача. Рішення комісії прийнято членами комісії шляхом голосування без наведення жодних мотивів та обґрунтувань.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що комісія також не досліджувала можливість або неможливість переведення позивача за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направлення його на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією.

Спростовуючи доводи відповідачів про те, що до висновку про невідповідність позивача займаній посаді атестаційна комісія дійшла, серед іншого, через низький рівень його знань, суд зазначає, що позивач набрав достатню кількість балів за тестуванням, отже, в цьому контексті висновки атестаційної комісії суперечать дійсним обставинам справи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що результати тестування обов'язково враховуються атестаційною комісією, однак вони не мають вирішального значення та мають оцінюватись разом з іншими матеріалами, що були подані до атестування, і відповідно, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Щодо результатів тестування позивача на поліграфі, за результатами якого зазначено про отримання неправомірної грошової вигоди, надання допомоги у веденні бізнесу дружині, зберігання та вжиття у минулому наркотичних речовин, готування до введення в оману при перевірці на поліграфі шляхом використання акторської майстерності та швидкості відповідей на поставлені запитання, суд зазначає наступне.

Єдиним нормативним документом, що регламентує основні напрямки, принципи та умови використання поліграфів та який може бути застосований у даних правовідносинах, є Інструкція щодо застосування комп'ютерних поліграфів у роботі з персоналом органів внутрішніх справ України, затверджена наказом МВС України від 28.07.2004 року № 842.

Згідно п.п.1.3-1.5,1.7 Інструкції щодо застосування комп'ютерних поліграфів сучасний поліграф є різновидом психофізіологічної апаратури і представляє собою комплексну багатоканальну комп'ютерну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред'явлення за спеціальною методикою певних психологічних стимулів.

Аналіз інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа, дає змогу отримувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту, яку людина приховує.

Отже, суд зазначає, що висновки за результатами проходження поліграфа формуються відповідним спеціалістом, при цьому, вони мають вірогідний та орієнтувальний характер і можуть бути в подальшому об'єктивно підтверджені або ж спростовані лише в ході належної перевірки. Тобто, отримавши яку-небудь орієнтовну інформацію внаслідок тестування на поліграфі, слід провести відповідне службове розслідування або зробити додаткову перевірку отриманої інформації з метою встановлення дійсності виявлених відомостей.

Орієнтувальна інформація, що отримується в результаті перевірки, є підставою зробити додаткову перевірку наданих відомостей про кандидата, здійснити службову перевірку щодо працівників органів внутрішніх справ України (п. 7.2 Інструкції щодо застосування комп'ютерних поліграфів).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення службової перевірки чи додаткової перевірки за наслідком отримання інформації в ході тестування позивача на поліграфі.

Таким чином, відомості, отримані стосовно позивача в результаті скринінгової перевірки на поліграфі, які за своєю суттю є орієнтувальними та вірогідними й такими, що потребують подальшої належної перевірки, не були перевірені в установленому порядку, що свідчить про недостатню обґрунтованість їх використання, як належної підстави, для певних висновків.

Тобто дані, отриманні з використанням поліграфа, без їх додаткової перевірки у встановлений законом спосіб, не відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості в процесі доказування.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що оскільки негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали значення для його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що з матеріалів справи, неможливо встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач, що в сукупності призвело до прийняття рішення про службову невідповідність та необхідність звільнення позивача із займаної посади.

Отже, всупереч наведеним нормам та вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, Центральною атестаційною комісією № 1 Національної поліції України, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не доведено правомірності прийнятого ним рішення у формі висновку - "займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність".

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Центральної атестаційної комісії про те, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність не базується на вимогах Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої Наказом міністра внутрішніх справ України №1465 від 17.11.2015 року, прийняте атестаційною комісією без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Отже, висновок атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційний лист; матеріали співбесіди; документи, що надійшли на запити атестаційної комісії, результати тестування на поліграфі та матеріали особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Окрім цього суд наголошує, що відповідачами не наведено підстав для застосування у відношенні позивача саме звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, при можливості прийняття висновку про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність.

Пункт 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

Проте, визначення терміну "службова невідповідність" Закон України "Про Національну поліцію" не надає. Під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість.

Таким чином, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Оскільки, метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, в контексті норм Закону України "Про Національну поліцію" та Інструкції звільнення через службову невідповідність може бути застосоване як вид дисциплінарного стягнення, про що зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2014 року у справі №21-13а14.

Згідно з положеннями статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Отже, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" можливо лише в крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Проте, відповідачами не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції, необхідності застосування крайнього ступеню дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення; суд звертає увагу на ненадання відповідачами доказів, які б вказували на невідповідність позивача займаній посаді - зокрема: документів, що характеризують позивача з негативної сторони, матеріалів службового розслідування або вказують на низький професійний рівень тощо.

Під час вирішення справи відповідачами не подано жодних належних та допустимих доказів обґрунтованості та правомірності прийнятих рішень. Водночас, матеріали справи свідчать про прийняття останніх без врахування всіх обставин справи, без дотримання критерію об'єктивності та обґрунтованості, тобто без дотримання вимог встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Оскільки атестацію позивача проведено за відсутності підстав, визначених Законом України «Про Національну поліцію», колегія суддів дійшла висновку про протиправність та наявність підстав для скасування наказу Національної поліції України від 28.04.2016 року № 261 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції через службову невідповідність за пп. 5 ч.1 ст. 77.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Протиправність наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України №229 о/с від 27.09.2016 року в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" прямо вказує на наявність правових підстав для поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 13.10.2016 року.

Листом Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 року № 753/11/13-10 "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" зазначено, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Враховуючи, що Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання поновлення на службі, суд вбачає наявними підстави застосування в даному випадку норм Кодексу законів про працю України.

Також, оскільки судовим розглядом справи доведено протиправність звільнення позивача, що спричинило вимушений прогул, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Отже, постанова суду в частині поновлення полковника поліції ОСОБА_3 на посаді начальника управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 30.04.2016 року та стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

З огляду на приписи ч.3 ст.2 КАС України, критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків.

Під час розгляду справи суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення суб'єктом владних повноважень порушено принцип обґрунтованості, чим порушено права ОСОБА_3 передбачені Законом України «Про Національну поліцію».

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам (пункт 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 6 березня 2008 року № 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що при прийнятті оскаржуваного рішення (наказу Національної поліції України від 28.04.2016 року №261 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції через службову невідповідність за пп. 5 ч.1 ст. 77) відповідачем порушено вимоги Закону України "Про державну службу" та статті 2 КАС України, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про визнання його протиправним.

Стосовно виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розміру такої виплати суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Згідно до наказу Національної поліції України від 28.04.2016 року № 261 позивача звільнено зі служби в поліції з 29.04.2016.

Зважаючи на вищевикладене, час вимушеного прогулу позивача триває з 30.04.2016 (день, наступний за днем звільнення позивача) по 03.08.2017 (дата винесення рішення у справі).

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату прані» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Наведене відповідає правовій практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 21 січня 2012 року № 6-87цс11 та від 14 січня 2014 року № 21-395а13.

Отже обрахування середньоденного грошового забезпечення позивача на момент звільнення повинно здійснюватися відповідно до кількості календарних днів за два останніх повних місяці роботи (служби).

На виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду судом витребувано у першого відповідача розрахунок (т. 3 а.с. 8-9; 15-16), з якого вбачаєтся, що відповідно до довідки про доходи ОСОБА_3 від 01.08.2017 загальна сума його грошового забезпечення в Департаменті за два повні календарні місяці його роботи, що передували звільненню його через службову невідповідність (лютий і березень 2016 року) становить 18000 грн. Кількість робочих, у тому числі фактично відпрацьованих робочих (календарних) днів позивача у цей період становить - 60 днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить: 18000 гри. : 60 календарних дня = 300 грн.

Середній заробіток позивача за час його вимушеного прогулу слід обраховувати шляхом множення кількості календарних днів вимушеного прогулу позивача на суму його середньоденної заробітної плати.

Суд приходить до висновку, що грошове забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_7 (з 30.04.2016 по 03.08.2017) складає: 461 календарний день Х 300 грн. = 138300 грн.

Між тим, судом з'ясовано, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 у справі № 820/1870/16, яка в частині поновлення позивача на посаді підлягала до негайного виконання, ОСОБА_8 наказом Національної поліції України від 10.06.2016 № 379 поновлено на посаді з 30.04.2016 (т. 3 а.с. 13).

На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 по справі ОСОБА_3 наказом Національної поліції України від 26.07.2016 № 535 звільнено зі служби в поліції з 27.07.2016 року (т. 3 а.с. 14).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_3 від 01.08.2017 за період його роботи в Департаменті з 30.04.2016 по 27.07.2016 йому у повному обсязі виплачено грошове забезпечення у сумі 26 138, 70 грн. (т.3 а.с. 16).

Тому, від суми грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 30.04.2016 по 03.08.2017 слід вирахувати суму, отриману позивачем в Департаменті захисту економіки Національної поліції України, у період з 30.04.2016 по 27.07.2016, а саме: 138300 грн. - 26138,70 грн. - 112161 грн. 30 коп.

Таким чином належною сумою до сплати позивачу за час його вимушеного прогулу з 30.04.2016 по 03.08.2017 є сума, що становить 112 161 грн. 30 коп.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтею 19 Конституції України, ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Скасувати наказ Національної поліції України від 28.04.2016 року № 261 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції через службову невідповідність за пп. 5 ч.1 ст. 77.

Поновити полковника ОСОБА_3 на службі в поліції на посаді начальника управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (, 01601, м. Київ, вул. Ак. Богомольця, 10) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1; 61058, АДРЕСА_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.04.2016 року по день ухвалення рішення у розмірі 112161,30 гривень.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення полковника ОСОБА_3 на службі в поліції на посаді начальника управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та зобов'язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08 серпня 2017 року.

Головуючий Суддя Шляхова О.М.

Судді Бідонько А.В.

Заічко О.В.