Справа № 804/3526/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 р. Справа № 804/3526/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Гончарової І.А.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 про скасування наказу, поновлення на посаді та виплати грошового забезпечення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 , в якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить:
- визнати протиправними рішення суб`єкта владних повноважень, командира військової частини Польова пошта НОМЕР_1 , та скасувати акт проведення службового розслідування від 25.02.2016 року та наказ командира військової частини Польова пошта НОМЕР_1 № 281 від 26.02.2016 року;
- визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, командира військової частини Польова пошта НОМЕР_1 , та скасувати п.7 наказу командира військової частини Польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.03.2016 року № 91;
- визнати протиправними рішення суб`єкта владних повноважень, командира військової частини Польова пошта НОМЕР_1 , та скасувати Акт проведення службового розслідування від 10.04.2016 року та наказ командира військової частини Польова пошта НОМЕР_1 № 504 від 10.04.2016 року;
- визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, командира військової частини Польова пошта НОМЕР_1 , та скасувати п.1.1 наказу командира військової частини Польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.05.2016 року № 162;
- зобов`язати Військову частину Польова пошта НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді;
- зобов`язати Військову частину Польова пошта НОМЕР_1 виплати грошове забезпечення за час вимушеного прогулу відповідно до посади.
Позовні вимоги мотивовані тим, що наказ командира військової частини пп НОМЕР_1 № 281 від 26.02.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності є протиправним, оскільки прийнятий на підставі акту службового розслідування, висновки якого про вживання спиртних напоїв та неможливість виконувати службові обов`язки по причині перебування у нетверезому стані не відповідають дійсності. Також посилався на рішення суду, яким провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закрито. Вказує, що розслідування було проведено однобічно, не повно і не об`єктивно, з численними порушеннями, а в порушення вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, п. 2.2, 4.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у ЗСУ, затвердженою наказом Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004 року, позивача не було повідомлено про проведення відносно нього службового розслідування, не ознайомлено з наказами про призначення і за результатами проведення службового розслідування і з актом службового розслідування, а також в порушення ст.ст. 97, 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ, не було повідомлено про накладання дисциплінарного стягнення. Зазначає, що дії з позбавлення щомісячної премії за лютий 2016 року від посадового окладу для осіб офіцерського складу, а також надбавки за лютий від посадового окладу за виконання особливо важливих завдань військовослужбовцями та щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям від грошового забезпечення за лютий 2016 року є незаконними, оскільки у п. 7 Тимчасового порядку встановлення розміру щомісячної премії військовослужбовцям ЗСУ вказаний вичерпний перелік обставин, за якими така премія не виплачується, жоден з яких до позивача не застосовується.
Також в позовній заяві позивач зазначає, що наказ командира військової частини пп НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.05.2016 року № 162, яким позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Новомосковсько-Магдалинівського ОМВК Дніпропетровської області, вважає протиправним, а дані викладені в ньому не правдивими, такими, що не відповідають реальному стану речей, оскільки в ньому йдеться про те, що позивач з 20.03.2016 року по 25.05.2016 року вважався таким, що самовільно залишив військову частину. Ці дані не відповідають дійсності, оскільки 10.03.2016 року він, відповідно до наказу командира військової частини № 78 від 10.03.2016 року, вибув з району виконання бойових завдань в зоні проведення АТО у відпустку за сімейними обставинами і весь час з 16.03.2016 року по 24.05.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 , про що достовірно було відомо командуванню військової частини, оскільки він особисто та командування військової частини НОМЕР_2 не одноразово повідомляли відповідача про це, і відразу після виписки з госпіталю 25.05.2016 року прибув до розташування військової частини пп НОМЕР_1 . Таким чином п.7 наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 91 від 22.03.2016 року, яким позивача вважали таким, що самовільно залишив частину з 20.03.2016 року та було знято з усіх видів забезпечення з 20.03.2016 року, і наказ командира військової частини пп НОМЕР_1 № 504 від 10.04.2016 року про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини майором юстиції ОСОБА_1 є протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Зазначив, що в наказі командира військової частини пп НОМЕР_1 № 165 від 26.05.2016 року йдеться про безпідставну невиплату йому належного грошового забезпечення за час проходження служби, що значно порушує і звужує його права, в результаті чого він значно втратив у грошовому забезпеченні, а також період з 20.03.2016 року по 25.05.2016 року не був зарахований йому до загального стажу вислуги років. Окрім того до теперішнього часу командування військової частини пп НОМЕР_1 не направило до Новомосковського ОМВК Дніпропетровської області його особову справу разом із грошовим, речовим і продовольчим атестатами та іншими документами, насамперед довідкою про отримане грошове забезпечення, що призвело до унеможливлення подальшого проходження військової служби позивачем в будь-якій іншій військовій частині ЗСУ, або інших військових формувань та постановки на облік у місцевий центр зайнятості і отримання відповідних виплат, що підтверджується в листі ТВО військового комісара Новомосковського ОМВК № 18 від 11.01.2017 року. Також в результаті протиправної поведінки відповідача, позивач до цього часу фактично перебуває у розшуку, як такий що самовільно залишив військову частину, про що зазначено в листі Начальника Східного територіального управління Військової служби правопорядку № 135/ппс від 11.01.2017 року. Також факти протиправних дій командування військової частини пп НОМЕР_1 відносно позивача знайшли своє підтвердження у відповіді на його звернення до Південно-Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України № 356 від 22.08.2016 року.
Відповідачем надано до суду письмові заперечення на позов, в яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що підставою видання наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 № 281 від 26.02.2016 року був акт службового розслідування, до якого додавались особисті пояснення п`яти військовослужбовців та висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 547 від 20.02.2016 року, що був складений у військовій частині, а також висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 203 від 21.02.2016 року, що був складений в Комунальній лікувально-профілактичній установі «Міський наркологічний диспансер м. Костянтинівка», в яких підтверджується факт алкогольного сп`яніння позивача. Даний факт також підтверджується протоколом КИЧР за № 000992 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП від 21.02.2016 року. За результатами службового розслідування по даному факту, згідно наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 за №281 від 26.02.2016 року, вищевказаного військовослужбовця було притягнено до дисциплінарної відповідальності згідно Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» та відповідно до Тимчасового порядку встановлення розміру щомісячної премії військовослужбовцям Збройних Сил України, у зв`язку з чим позивач був позбавлений щомісячної премії за лютий 2016 року від посадового окладу для осіб офіцерського складу у повному розмірі. Також вказує, що згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 10.03.2016 року за №78 на підставі рапорту від 09.03.2016 року позивач убув у відпустку за сімейними обставинами терміном в 10 діб з 10 березня 2016 року по 19 березня 2016 року, з якої у встановлений строк не повернувся. До безпосереднього начальника ОСОБА_1 командира частини жодних звернень або повідомлень про причини його не з`явлення до місця несення служби з відпустки за сімейними обставинами не надходило; інформації про перебування майора юстиції ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у військовому госпіталі НОМЕР_2 до командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 також не надходило. У зв`язку з чим наказом командира військової частини №91 від 22 березня 2016 року даний військовослужбовець був визнаний таким, що не повернувся у розташування військової частини з відпустки за сімейними обставинами та вважався таким, що самовільно залишив частину з 20 березня 2016 року. В запереченні від 06.07.2016 року відповідач вказує, що 20.03.2016 року офіцер юридичної групи військової частини пп НОМЕР_1 лейтенант юстиції ОСОБА_2 телефонував майору юстиції ОСОБА_1 з проханням пояснити свою відсутність у розташуванні частини так як термін відпустки скінчився, на що позивач пояснив, що знаходиться на стаціонарному лікуванні у військовому госпіталі військовій частині НОМЕР_2 , що розташований у АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 було рекомендовано направити на адресу військової частини документи, що підтверджують перебування останнього на лікуванні. Відповідно до наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 від 22 березня 2016 року № 403 було призначено проведення службового розслідування за фактом неповернення з відпустки за сімейними обставинами до розташування військової частини майора юстиції ОСОБА_1 . Лише 10 травня 2016 року через військову електронну пошту АСУ «Дніпро» отримано відповідь, в якій вказано, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні в різних відділеннях і з різними діагнозами у військовому госпіталі НОМЕР_2 . Після проходження лікування майор юстиції ОСОБА_1 прибув в розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та надав відпускний квиток та відповідь на запит (вих. №1552ф від 23 березня 2016 року), який вже надходив через військову електронну пошту АСУ «Дніпро» 10 травня 2016 року та довідку № 1756 від 24.05.2016 року, в якій вказано, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні військової частини НОМЕР_2 з 06.05.2016 року по 24.05.2016 року, будь яких інших документів, що підтверджують його перебування на стаціонарному лікуванні, а саме виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого та довідок з інших відділень медичного закладу про проходження стаціонарного лікування даний військовослужбовець не надав. Так як даний військовослужбовець 28 січня 2015 року відповідно до Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, відповідно до Указу Президента № 115/2016 від 23 квітня 2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15», наказом командира в/ч пп НОМЕР_1 №162 від 26 травня 2016 року майора юстиції Хлєбнікова було звільнено в запас та з 26 травня 2016 року виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік до Новомосковсько-Магдалинівського ОМВК Дніпропетровської області. У військовій частині ОСОБА_1 отримав всі необхідні документи для постановки на облік та оформлення статусу учасника бойових дій під особистий підпис.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Відповідно до Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) №16 від 15.01.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 29 від 25.01.2016 року ОСОБА_1 було зараховано в списки особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення; з 25.01.2016 року вважався таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі в/ч пп НОМЕР_1 ) №251 від 21.02.2016 р. «Про призначення службового розслідування», згідно рапорту помічника начальника оперативного відділення в/ч пп НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 від 21.02.2016 року, було призначено службове розслідування за фактом знаходження помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на території військової частини.
На виконання вказаного наказу посадовими особами військової частини польова пошта НОМЕР_1 було проведено службове розслідування, за яким 25.02.2016 року був складений акт службового розслідування. Згідно вказаного акта, в ході проведення службового розслідування встановлено, що 20.02.2016 року вищевказаний військовослужбовець вживав алкогольні напої, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №547 від 20.02.2016 року. Факт сп`яніння було освідчено лікарем - ординатором медичної роти в/ч пп НОМЕР_1 капітаном медичної служби ОСОБА_4 . Під час доставляння до чергової частини майор юстиції ОСОБА_1 вів себе неадекватно, агресивно, погрожував супроводжуючим його військовослужбовцям проблемами по службі, а саме головному старшині бригади молодшому сержанту ОСОБА_5 , виражався нецензурними словами. Після чого, майор юстиції ОСОБА_1 був доставлений до військової комендатури м.Костянтинівка, де його освідчили в міському наркологічному диспансері, про що видано висновок «щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» №203 від 21.02.2016 року. Потім, майор юстиції ОСОБА_1 був затриманий військовою комендатурою м. Костянтинівка на добу до витвереження на підставі протоколу про адміністративне затримання №001009 від 21.02.2016 року та на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення №000992 від 21.02.2016 року. На ім`я командира військової частини НОМЕР_3 було направлено листа з військової комендатури м.Костянтинівка № ВСП/ВКК/157 від 21.02.2016 р. з матеріалами адміністративного правопорушення відносно майора юстиції ОСОБА_1 . Висновок та діагноз за результатами огляду: є наявні ознаки алкогольної інтоксикації. Від подання в письмовому вигляді будь-яких пояснень даний військовослужбовець відмовився. В усному вигляді свою провину не визнав.
За наслідками службового розслідування наказом ТВО командира в/ч пп НОМЕР_1 №281 від 26.02.2016 року , за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме статей 11, 16, 58, 59, Наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 № 105 від 18.05.2015 року «Про заборону вживання спиртних напоїв та наркотичних речовин, перебування на військовій службі у нетверезому стані» та наказу Міністра оборони України від 29.08.2013 року № 580 «Про заходи щодо попередження пияцтва та впровадження здорового способу життя у ЗСУ» майору юстиції ОСОБА_1 оголошено сувору догану; відповідно до Тимчасового порядку встановлення розміру щомісячної премії військовослужбовцям Збройних Сил України, згідно вимог наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 року №44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році», ОСОБА_1 позбавлено щомісячної премії за лютий 2016 року від посадового окладу для осіб офіцерського складу у повному розмірі, позбавлено у повному розмірі надбавки за лютий від посадового окладу за виконання особливо важливих завдань військовослужбовцями, позбавлено у повному розмірі виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям від грошового забезпечення за лютий 2016 року.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №78 від 10.03.2016 року ОСОБА_1 вибув у відпустку за сімейними обставинами терміном на 10 діб з 10 березня 2016 року по 19 березня 2016 року.
Під час знаходження у відпустці майор юстиції ОСОБА_1 16.03.2016 року був госпіталізований в інфекційне відділення військового госпіталю, що знаходиться у смт. Черкаське , Новомосковського району, Дніпропетровської області (військова частина НОМЕР_2 ) з діагнозом: Гостре респіраторне захворювання за типом трахеобранхіту та знаходився на стаціонарному лікуванні у різних відділеннях госпіталю до 24.05.2016 року.
Наказом ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 22.03.2016 року №91, на підставі довідки №1529ф, майор юстиції ОСОБА_1 , який не повернувся в розташування частини з відпустки за сімейними обставинами, вважався таким, що самовільно залишив частину з 20.03.2016 року, та був знятий з усіх видів забезпечення з 20.03.2016 року.
За фактом не повернення з відпустки за сімейними обставинами до місця несення служби майора юстиції ОСОБА_1 , на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 22.03.2016 року №403, проведено службове розслідування, за яким складено акт службового розслідування.
Так, вказаним актом встановлено, що відповідно до рапорту начальника стройової частини штабу в/ч пп НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 від 21.03.2016 року за №270 помічник командира частини з правової роботи - начальник юридичної групи майор юстиції ОСОБА_1 , який мав повернутися з відпустки за сімейними обставинами 20.03.2016 року, в розташування військової частини не з`явився.
В ході розслідування встановлено, що майор юстиції ОСОБА_1 10.03.2016 року відбув у відпустку за сімейними обставинами з місця розташування командного пункту військової частини - польова пошта НОМЕР_1 м. Авдіївка, Донецької області і повинен був повернутись 20.03.2016 року. У встановлений термін майор юстиції ОСОБА_1 до розташування командного пункту військової частини НОМЕР_1 не повернувся. В телефонному режимі він повідомив, що хворіє і знаходиться у військовій частині НОМЕР_2 і зобов`язався передати довідку, що підтверджує його перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 . Не отримавши довідки, командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 01.04.2016 року направило запит до військової частини НОМЕР_2 з проханням надати інформацію відносно проходження лікування в даній військовій частині майора юстиції ОСОБА_1 , але відповіді на даний запит не надходило.
За наслідками службового розслідування за фактом не повернення з відпустки за сімейними обставинами до місця несення служби майора юстиції ОСОБА_1 наказом командира в/ч пп НОМЕР_1 №504 від 10.04.2016 року майору юстиції ОСОБА_1 , згідно розділу XXXIV ст. 34.4 Наказу Міністра Оборони України від 11 червня 2008 року № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» була припинена виплата грошового забезпечення та був знятий з усіх видів забезпечення; у зв`язку з наявністю у діях майора юстиції ОСОБА_1 ознак складу злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, а саме нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу з відпустки тривалістю понад десять діб, було повідомлено комендатуру Військової служби правопорядку у м. Красноармійськ та м. Авдіївка Донецької області та військову прокуратуру Донецького гарнізону.
Відповідно до наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 №162 від 26.05.2016 року майора юстиції ОСОБА_1 , який вважався таким, що самовільно залишив частину з 20.03.2016 року та повернувся в частину з 25.05.2016 року, на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №128 від 31.03.2016 року та відповідно до п.п. «є» п.1 ч. 8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.1 Указу Президента України №115/2016 від 25 березня 2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію» та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію», звільнено з військової служби у запас, з 26.05.2016 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Новомосковсько-Магдалинівського ОМВК Дніпропетровської області. Також зазначеним наказом встановлено не виплачувати надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років по 26 травня 2016 року; не виплачувати премію за особливий внесок в загальні результати служби в розмірі 450% посадового окладу по 26 травня 2016 року; не виплачувати грошову винагороду в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. №161, по 26 травня 2016 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами та доповненнями), відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 2 якого, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки встановлено цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
При цьому, підстави припинення контракту та звільнення військовослужбовців з військової служби наведені у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та згідно з частиною 8 цієї статті під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України (підпункт «є» пункту 1).
Указом Президента України від 14.01.2015 року №15 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 набрав чинності 20.01.2015).
Судом встановлено, що позивача було призвано на військову службу згідно Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».
При цьому загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами та доповненнями).
Згідно з преамбулою, Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.
Пунктами 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (зі змінами та доповненнями), визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, (далі-Дисциплінарний статут).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (п.16 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Пунктом 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до ст. 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Відповідно до вимог статей 83, 84, 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно з ст. 68 Дисциплінарного статуту на старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження у посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
За нормами ст. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення.
Досліджуючи правомірність спірного наказу ТВО командира в/ч пп НОМЕР_1 №281 від 26.02.2016 року, суд зазначає, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування за фактом вживання спиртних напоїв, неможливості виконувати службові обов`язки по причині перебування у нетверезому стані військовослужбовцем.
Судом встановлено, що згідно акту № 547 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 20.02.2016 року ОСОБА_1 (заповнений о 23 год. 13 хв.), поведінка обстежуваної особи адекватна; стан свідомості, орієнтується на місці; мовна здатність не порушена; дихання не змінене; рухова сфера не порушена; міміка звичайна.
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду особи з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер» м. Костянтинівки від 21.02.2016 року (складеного о 01 год. 20 хв.) ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (0,9%), проте вказаний висновок ОСОБА_1 не підписано.
21.02.2016 року офіцером організації охорони, патрульно-постової служби і розшуку військової комендатури м. Костянтинівка ОСОБА_7 складено протокол №000992 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.178 КупАП, яким вказано, що 21.02.2016 року ОСОБА_1 о 00 год. 30 хв. перебував в громадському місці у п`яному вигляді, хитався зі сторони в сторону, мав неохайний зовнішній вигляд.
Також 21.02.2016 року офіцером організації охорони, патрульно-постової служби і розшуку військової комендатури м. Костянтинівка ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 , у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП для припинення адміністративного правопорушення та з`ясування обставин справи.
Проте постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.05.2017 року, що набрала законної сили, у справі №183/4288/16 визнано відсутність компетенції офіцера організації охорони, патрульно-постової служби і розшуку військової комендатури м. Костянтинівка молодшого лейтенанта ОСОБА_7 на складення протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_1 та складення протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_1 серія КИЧР №001009 від 21.02.2016 року; визнано дії офіцера організації охорони, патрульно-постової служби і розшуку військової комендатури м. Костянтинівка молодшого лейтенанта ОСОБА_7 при складенні протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_1 серія КИЧР №001009 від 21.02.2016 року протиправними.
Відповідно до ст. 98 Дисциплінарного статуту під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Позивач стверджує, що зі змістом наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 №281 від 26.02.2016 року та підставами притягнення до дисциплінарної відповідальності його ознайомлено не було, жодних пояснень з приводу вказаних в акті службового розслідування від 25.02.2016 року порушень від позивача ніхто не вимагав, бесіда з ним не проводилася, відтак командиром при накладенні дисциплінарного стягнення не було враховано характер проступку та ступінь вини позивача. Про суть порушення військової дисципліни позивачу стало відомо лише в судовому засіданні. Вказане, на його думку, свідчить про відсутність фактичних підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Надаючи оцінку вказаним обставинам суд враховує те, що відповідач не надав доказів ознайомлення позивача з наказом ТВО командира в/ч пп НОМЕР_1 №281 від 26.02.2016 року та актом проведення службового розслідування від 25.02.2016 року, про що відсутні відповідні записи. Відповідачем також не надано суду доказів доведення до відома позивача суті порушення ним військової дисципліни при оголошенні йому стягнення та взагалі саму наявність такого оголошення.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами наявності достатніх підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та дотримання процедури накладення такого стягнення, а тому наказ ТВО командира в/ч пп НОМЕР_1 №281 від 26.02.2016 року, який винесено за наслідками службового розслідування за фактом вживання спиртних напоїв, неможливості виконувати службові обов`язки по причині перебування у нетверезому стані військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 майором юстиції ОСОБА_1 , не відповідає визначеному в п.3 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критерію обґрунтованості, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 22.03.2016 року № 91, № 504 від 10.04.2016 року та від 26.05.2016 року № 162, суд зазначає, що, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №78 від 10.03.2016 року ОСОБА_1 вибув у відпустку за сімейними обставинами терміном на 10 діб з 10 березня 2016 року по 19 березня 2016 року.
Згідно листа військової частини НОМЕР_2 від 24.03.2016 року, остання повідомила командира військової частини пп НОМЕР_1 , що військовослужбовець військової частини пп НОМЕР_1 майор юстиції ОСОБА_1 знаходиться на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні військової частини НОМЕР_2 з 16.03.2016 року з діагнозом «гостре респіраторне захворювання за типом трахсобронхіту».
Також в матеріалах справи міститься рапорт ОСОБА_1 командиру військової частини пп НОМЕР_1 , яким позивач доповів, що під час знаходження у відпустці за сімейними обставинами захворів та з 16.03.2016 року перебуває на стаціонарному лікуванні у військовому шпиталі (військова частина НОМЕР_2 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До вказаного рапорту додано наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 54 від 16.03.2016 р., яким визначено ОСОБА_1 прибувшим на стаціонарне лікування до госпіталю з 16.03.2016 року.
Крім того, з листа військової частини НОМЕР_2 від 10.05.2016 року №1615/50/1677, що був отриманий відповідачем через військову електронну пошту АСУ «Дніпро» о 18.29 10.05.2016 року, що визнається відповідачем, вбачається, що на запит військової частини польова пошта НОМЕР_1 її було повідомлено, що ОСОБА_1 з 16.03.2016 р. по 04.04.2016 р. знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з діагнозом «гостре респіраторне захворювання за типом трахсобронхіту»; з 04.04.2016 р. по 18.04.2016 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні військової частини НОМЕР_2 з діагнозом «лакунарна ангіна»; з 18.04.2016 р. по 06.05.2016 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні військової частини НОМЕР_2 з діагнозом: хронічний гастродуоденіт, загострення; з 06.05.2016 року знаходиться на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні у військовій частині НОМЕР_2 з діагнозом: реактивний артрит обох колінних суглобів.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 24.05.2016 р. №1756, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні військової частини НОМЕР_2 з 06.05.2016 року по 24.05.2016 року з діагнозом: реактивний артрит обох колінних суглобів.
Також судом досліджено виписні епікризи ОСОБА_1 у період перебування на стаціонарному лікуванні з 16.03.2016 р. по 04.04.2016 р., з 04.04.2016 р. по 18.04.2016 р., з 18.04.2016 р. по 06.05.2016 р. та з 06.05.2016 р. по 24.05.2016 р.
На підставі викладеного суд доходить думки, що висновки акту службового розслідування від 10.04.2016 року за фактом не повернення з відпустки за сімейними обставинами до місця несення служби майора юстиції ОСОБА_1 не відповідають дійсності, отже не можуть бути підставою для винесення спірного наказу №504 від 10.04.2016 року.
Також з огляду на встановлені обставини, з огляду на перебування ОСОБА_1 з 16.03.2016 р. по 04.04.2016 р., з 04.04.2016 р. по 18.04.2016 р., з 18.04.2016 р. по 06.05.2016 р. та з 06.05.2016 р. по 24.05.2016 р. на стаціонарному лікуванні, п.7 наказу ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №91 від 22.03.2016 року, що винесений на підставі довідки №1529ф від 22.03.2016 року, яким майора юстиції ОСОБА_1 , який не повернувся в розташування частини з відпустки за сімейними обставинами, вважали таким, що самовільно залишив частину з 20.03.2016 року, знято з усіх видів забезпечення з 20.03.2016 року, є протиправним та підлягає скасуванню.
За таких обставин, враховуючи висновок суду про хибність тверджень акту службового розслідування за фактом не повернення з відпустки за сімейними обставинами до місця несення служби майора юстиції ОСОБА_1 , суд вважає, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас протиправно не було виплачено надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років по 26 травня 2016 року; премію за особливий внесок в загальні результати служби в розмірі 450% посадового окладу по 26 травня 2016 року; грошову винагороду в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. №161, по 26 травня 2016 року, тому п. 1.1 наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.05.2016 року № 162 є також протиправним та підлягає скасуванню.
Поряд з наведеним, суд зазначає, що статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що захисту підлягають порушені або оспорюванні права особи.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Суд вважає, що акт не є рішенням суб`єкта владних повноважень, та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача. Акт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення в ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Отже самі висновки, які викладені в актах службового розслідування, не призводять та не можуть призвести до порушення прав та охоронюваних інтересів особи. Зроблені в акті висновки можуть, в подальшому, стати підставою для прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, які, в свою чергу, і можуть бути предметом оскарження, і саме під час встановлення правомірності та обґрунтованості такого рішення (вчиненої дії) має бути надано правову оцінку тим висновкам (доводам), які стали підставою для прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень. А оцінку самого акта слід здійснювати з врахуванням ч. 1 ст.79 КАС України, згідно якої письмовими доказами є документи, акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.
З огляду на викладене, вимоги про скасування акту проведення службового розслідування від 25.02.2016 року та скасування акту проведення службового розслідування від 10.04.2016 року задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про поновлення майора юстиції ОСОБА_1 на посаді, суд зазначає наступне.
Протиправні дії відповідача при звільненні позивача з військової служби, разом із не проведенням повного розрахунку з позивачем по всім видам матеріального і грошового забезпечення, призвели до не зарахування періоду з 20.03.2016 року по 25.05.2016 року до загальної вислуги років, а також до строку вислуги років у військовому званні. Також відповідач на час винесення рішення по справі не направив до Новомосковського ОМВК Дніпропетровської області особову справу позивача разом із грошовим, речовим і продовольчим атестатами та іншими документами; не надав документи позивачу, необхідні для постановки на облік у місцевий центр зайнятості і отримання відповідних виплат; не повідомив відповідні органи правопорядку про прибуття позивача з лікування до військової частини і не зняв його із розшуку, як особу яка самовільно залишила військову частину. Всі ці дії відповідача призвели до суттєвого порушення прав позивача, насамперед закріпленого у ст. 43 Конституції України, і унеможливили подальше проходження військової служби в будь-якій іншій військовій частині ЗСУ, або інших військових формуваннях. Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність підстав для поновлення майора юстиції ОСОБА_1 на посаді помічника командира частини з правової роботи начальника юридичної групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 та поновлення у списках особового складу та всіх видів забезпечення з 27.05.2016 року. За таких обставин, оскільки позивача було звільнено з посади помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та враховуючи, що вказана позовна вимога є похідною від попередньої позовної вимоги про скасування п. 1.1 наказу від 26.05.2016 р. № 162 про звільнення ОСОБА_1 в запас, то ця вимога також підлягає задоволенню.
Частина шоста ст.43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Так, пунктом 231 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 передбачено, що у разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді.
При цьому, вирішенню питання про поновлення військовослужбовця на військовій службі передує вирішення питання про скасування наказу, яким військовослужбовця було незаконно звільнено із займаної посади.
Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України дає підстави для висновку, що за змістом п.п. 231 та 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 військовослужбовець підлягає поновленню на посаді, яку він обіймав до звільнення чи рівнозначній посаді, у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.
У постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі N 6-33цс14 зазначається, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 у справі "Олександра Волкова проти України".
В цьому ж рішенні звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Тому, відповідно до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Відповідно до положень ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанова в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.
Згідно з частинами першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних наказів.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п.12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Тому, підстави для застосування вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України щодо розподілу судових витрат - відсутні.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про скасування наказу, поновлення на посаді та виплати грошового забезпечення задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 281 від 26.02.2016 року.
Визнати протиправним та скасувати пункт 7 наказу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.03.2016 року № 91.
Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 504 від 10.04.2016 року.
Визнати протиправним та скасувати п.1.1 наказу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.05.2016 року № 162.
Поновити майора юстиції ОСОБА_1 на посаді помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 та поновити у списках особового складу та всіх видів забезпечення з 27.05.2016 року.
Стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на його користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Гончарова