Справа № 814/768/17
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

04 серпня 2017 року Справа № 814/768/17

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1

доГоловного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034

провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення шкоди,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області (далі по тексту Відповідач) про визнання протиправними дій щодо неналежного розгляду її звернень про виділення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, зобов'язання Відповідача виділити аналогічну земельну ділянку єдиним масивом, стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 65869,32 грн.

Ухвалою від 04.08.2017 р. позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області при розгляді клопотань позивача від 20.04.2016 р., від 13.06.2016 р. і від 15.07.2016 р. про надання земельної ділянки загальною площею 12,42 га із земель Прибузької сільської ради для ведення фермерського господарства.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що зверталася до відповідача чотири рази (20.04.2016 р., 13.06.2016 р., 15.07.2016 р. і 05.09.2016 р.)з Заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства. Відповідач тричі незаконно відмовляв Позивачеві у наданні дозволу на розробку технічної документації бажаної земельної ділянки, мотивуючи всі свої відмови неповнотою поданих Позивачем документів. Таким чином, пройшов тривалий час з квітня 2016 р. по жовтень 2016 р. і тільки 06.10.1016 р. був виданий Наказ про розробку проекту землеустрою. Але через те, що на цю ж земельну ділянку станом на 06.10.2016 р. іншій особі був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою та документація була вже виготовлена, а згодом у грудні 2016 р. особа навіть отримала свідоцтво на право власності на земельні ділянку, Позивач не реалізовувала Наказ від 06.10.2016 р. та не розробляла проект землеустрою. А відтак, Позивач вважає, що оскільки саме через неправомірні дії відповідача нею не отримано своєчасно дозвіл на розробку проекту землеустрою Позивач понесла збитки у вигляді недоотриманої вигоди, та змушена звертатися до різних інстанцій за захистом своїх прав, що завдає їй моральних страждань. Позивач просить суд зобов'язати Відповідача видати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства на аналогічну ділянку та стягнути матеріальну та моральну шкоду.

Відповідач проти заявленого позову заперечував (а. с. 40-43) та зазначив, що на заяву від 05.09.2016 р. наказом від 07.10.2016 р. № 14-9692/14-16-СГ позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою. Відповідач зазначає, що Закон не позбавляє його права на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на одну й ту ж земельну ділянку декільком особам. Наявність одного дозволу на розробку документації із землеустрою не є підставою для відмови в наданні дозволу іншій особі. Позивач не розробляла проект землеустрою, таким чином виданий Наказ від 07.10.2016 р. вона не реалізовувала. Лише 27.12.2016 р. інша особам отримала право приватної власності на спірну земельну ділянку. У Позивача було достатньо часу з жовтня 2016 р. по грудень 2016 р. на розробку проекту землеустрою, підготовку документів для оформлення земельної ділянки. Відповідач зазначає, що діяв у межах та в спосіб, визначений Законом, а відтак у його діях відсутні жодні прояви порушення законодавства. Відповідач не погоджується з матеріальними вимогами Позивача, які зазначені в позовній заяві, та вважає, що Позивач не навела фактичних даних щодо її моральних страждань, які пов'язані з діями чи бездіяльністю відповідача, а розмір матеріальної шкоди базується на розрахунку можливого прибутку, що не підтверджено жодними доказами.

За клопотанням представника відповідача справу розглянуто в порядку письмового провадження.

З'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного:

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з заявами про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а. с. 52-54), однак отримувала відмову через відсутність повного пакету документів (а. с. 20-22).

05.09.2016 р. позивач вчетверте звернулася до відповідача з відповідною заявою, надавши повний пакет документів (а. с. 55).

Наказом від 07.10.2016 р. № 14-9692/14-16-СГ відповідач надав позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 12,42 га умовних кадастрових га ріллі (вартістю 25919,80 грн., без урахування коефіцієнтів індексації), із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (а. с. 23).

06.10.2016 р. позивач уклала договір з ФОП ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою (а. с. 24-25).

Листом від 13.10.2016 р. відповідач повідомив позивача, що на земельну ділянку, зображену на графічному матеріалі, доданому до заяви, видано наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність іншій особі (а. с. 26).

01.11.2016 р. ФОП ОСОБА_2 повідомила позивача, що в ході проведення підготовчих робіт було виявлено, що дані земельні ділянки вже запроектовані до відведення (а. с. 27).

Відповідач також надав суду інформацію, що наказами від 11.11.2016 р. на частину земельної ділянки, бажаної позивачем, вже затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а в 2017 р. вже зареєстровано право власності громадян.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно ч. 6-7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, клопотання позивача від 05.09.2016 р. було розглянуте відповідачем та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що відповідає приписам ст. 118, 122 Земельного кодексу України.

Викладене свідчить про відсутність предмету спору в цій частині позовних вимог.

Як встановлено в судовому засіданні, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, Наказ від 06.10.2016 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою Позивачем не реалізований за власним переконанням, Відповідач ніяким чином не перешкоджав реалізації цього наказу. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки станом на 07.10.20176 р. земельна ділянка (яку бажала отримати у власність Позивач) не перебувала ні у чиїй власності, а надання дозволу на розробку проекту землеустрою ще одній особі не обмежувало Позивача в реалізації Наказу № 14-9692/14-16-СГ від 07.10 2016 р., дії Відповідача щодо розгляду звернення ОСОБА_1 та видання Наказу № 14-9692/14-16-СГ є правомірними, відтак позовні вимоги не належать задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача виділити аналогічну земельну ділянку загальною площею 12,42 га, видати наказ про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та передати її позивачу у власність для ведення фермерського господарства загальною площею 12,42 га в умовних кадастрових гектарах єдиним масивом з земельними ділянками ОСОБА_5 і ОСОБА_6, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 р. № 333, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Ані Земельний кодекс України, ані інші нормативно-правові акти не містять норми, яка б зобов'язувала відповідача видати дозвіл на розробку земельної документації на земельну ділянку, яка є аналогічною земельною ділянкою щодо якої вже видано дозвіл. Не зазначила таких норм і позивач.

Право вибору вільної аналогічної земельної ділянки належить позивачу, тобто вона не позбавлена права звернутися до відповідача, надати всі необхідні документи для отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства та обрати вільну земельну ділянку згідно даних Кадастрової карти України.

Таким чином, позовні вимоги у вказаній частині також задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди не можуть бути задоволені судом, оскільки позивач не довела протиправність дій відповідача при наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н.В. Лісовська