Справа № 621/1609/17
Суддя: Бібік О. В.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
іменем України
15 серпня 2017 року м. Зміїв
Суддя Зміївського районного суду Харківської області Бібік О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зміївського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України у Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
01.08.2017 року ОСОБА_1 , в особі представника по довіреності ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративною позовною заявою, в якій просив:
1.скасувати рішення відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 12.05.2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до абз. 6 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
2. зобов`язати Зміївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити йому пенсію за віком відповідно до ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення", абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту його звернення, а саме з 29.03.2017 року.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, відповідач безпідставно відмовив йому у призначені пенсії, чим грубо порушив його право на призначення дострокової пенсії, оскільки він є військовослужбовцем, який безпосередньо брав участь у бойових діях.
29.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії відповідно до абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на що рішенням відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії від 12.05.2017 року отримав відмову.
З рішенням відповідача він не погоджується. Рішення протирічить нормам Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На час звернення до відповідача, ОСОБА_1 виповнилося 55 років, він є учасником бойових дій, що не заперечується Зміївським ОУПФУ.
Єдиною підставою відмови у призначенні пенсії стало те, що відсутні підстави для зарахування страхового стажу за період з 08.08.2014 року по 30.06.2016 року у зв`язку з тим, що відповідно до даних персоніфікованого обліку, відсутні дані про сплату страхових внесків за вказаний період.
Такі посилання відповідача є неправомірними.
Довідкою №4/1018 від 17.03.2017 року Міністерства оборони України ВЧ польова пошта НОМЕР_1 про розмір грошового забезпечення за період служби з 08.08.2014 року по 31.12.2016 року підтверджується, що в період з 08.08.2014 року по 30.06.2016 року ОСОБА_1 здійснювалися відповідні виплати, на які було нараховано страхові внески (єдиний внесок), тому даний період також повинен бути зарахований до страхового стажу.
Крім того, відповідачем не враховано, що періоди з 07.09.2014 року по 22.02.2015 року, з 10.03.2015 року по 09.07.2015 року, з 13.07.2015 року по 01.10.2015 року, з 21.10.2015 року по 27.10.2015 року, з 09.02.2016 року по 11.05.2016 року, з 25.05.2016 року по 24.06.2016 року підлягають зарахуванню один місяць служби за три місяці, адже відповідно до довідки №4/213/АТО від 13.01.2017 року про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у зазначені періоди ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території ДОнецької та Луганської областей.
Аналогічні довідки №17 та 318 від 04.05.2017 року видані ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були отримані відповідачем та не заперечувалися у рішення Зміївського ОУПФУ від 12.05.2017 року.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.08.2017 року у справі відкрито скорочене провадження та запропоновано відповідачеві подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.
На виконання зазначеної ухвали перший заступник начальника Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Колісник І.М. подала до канцелярії суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначено, що ОСОБА_1 звернувся 29.03.2017 року до управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області (Зміївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської
області) із заявою (№ 368/32 від 29.03.2017 року) про призначення дострокової пенсії за віком (учасник бойових дій) відповідно до абзацу 6 пункту З Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як особа, яка призвана під час мобілізації на військову службу, на особливий період.
До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надав:
-посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 , видане 16.09.2015 року;
-довідку № 4/213/АТО від 13.01.2017 року, видану командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 дійсно в період з 07.09.2014 року по 22.02.2015 року, з 10.03.2015 року по 09.07.2015 року, з 13.07.2015 року по 01.10.2015 року, з 21.10.2015 року по 27.10.2015 року, з 09.02.2016 року по 11.05.2016 року, з 25.05.2016 року по 24.06.2016 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей;
-довідку № 4/1018 від 17.03.2017 р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період служби з 08.08.2014 р. по 31.12.2016 р.;
-довідку Міністерства оборони України Військова частина польова пошта НОМЕР_1 від 15.12.2016 р. № 4/1049/ато, щодо підтвердження участі ОСОБА_1 з 08 листопада 2016 року в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей;
-довідку Міністерства оборони України Військова частина польова пошта НОМЕР_1 від 14Л2.2016 р. № 4/1048/ато, в якій вказано, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в в/ч пп НОМЕР_1 ;
04.05.2017 року управлінням отримані довідки із Зміївського районного військового комісаріату № 17 та № 18 від 04.05.2017 року щодо підтвердження періоду перебування молодшого лейтенанта ОСОБА_1 в зоні антитерористичної операції з 07.09.2014 р. по 22.02.2015 р., з р. по 09.07.2015 р., з 13.07.2015 р. по 01.10.2015 р., з р. по 27.10.2015 р., з 09.02.2016 р. по 11.05.2016 р, з 25.05.2016 р. по 24.06.2016 р. та, що дані періоди підлягають зарахуванню один місяць служби за три місяці.
06.02.2017 року вступив в дію Закон України № 1683 - VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення окремих категорій осіб із числа учасників антитерористичної операції", яким внесено зміни до абзацу 6 пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон). Даний пункт викладено у такій редакції:
- військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузіії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням Інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення, зокрема, чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.
Відповідно п. 8 ст. 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому пенсійному страхуванню підлягають особи, які проходять строкову військову службу у збройних силах України, Службі безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також в органах Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при обчисленні коефіцієнта заробітної плати (доходу) за періоди сплати страхових внесків за застрахованих осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14 ст. 11 цього Закону та за періоди, які включаються до страхового стажу згідно з абзацом 3 ч. 1 статті 24 цього Закону, враховується мінімальний розмір заробітної плати.
Враховуючи зазначене, період отримання ОСОБА_1 грошового забезпечення відповідно довідки № 4/1018 від 17.03.2017 року з 08.08.2014 року по 31.12.2016 року зараховується до страхового стажу за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2016 року по 28.02.2017 року. Дані про сплату страхових внесків з 08.08.2014 року по 30.06.2016 року відсутні, тому зазначений період зарахувати до страхового стажу підстав немає.
Відповідно наданих документів та індивідуальних даних про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, загальний стаж ОСОБА_1 складає 23 роки, 02 місяців, 04 дні, що недостатньо для призначення дострокової пенсії за віком відповідно абзацу 6 пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування".
Рішенням Зміївського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 12.05.2017 року ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно абзацу 6 пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за заявою № 368/32 від 29.03.2017 року відмовлено. Листами від 13.05.2017 року № 1257- 02/50 та від 06,06,2017 року № 1994-02/50 ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення.
Таким чином, управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області при здійсненні призначення пенсії діє на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, передбачений діючим законодавством України. Призначення (перерахунок) пенсій здійснюється на підставі законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади.
Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, та представником відповідача у запереченні на позовну заяву, дійшов наступного:
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судом встановлено, що 29.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії на пільгових умовах (за віком відповідно до абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на що отримав рішення відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії від 12.05.2017 року про відмову в призначенні такої пенсії. (а. с. 5-6).
Піставою відмови стало те, що відповідно до наданих документів та індивідуальних даних про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, загальний стаж ОСОБА_1 складає 23 роки, 02 місяців, 04 дні, що недостатньо для призначення дострокової пенсії за віком відповідно абзацу 6 пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років мають право військовослужбовці, які брали участь у бойових діях.
Відмовляючи позивачу в призначенні дострокової пенсії, відповідачем вказано на відсутність підстав для зарахування страхового стажу за період з 08.08.2014 року по 30.06.2016 року у зв`язку з тим, що відповідно до даних персоніфікованого обліку, відсутні дані про сплату страхових внесків за вказаний період.
Як вбачається з довідки для обчислення пенсії №4/1018 від 17.03.2017 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , видана ОСОБА_1 грошове забезпечення виплачене йому за період служби з 08.08.2014 року по 31.12.2016 року складає 151642,91 грн. На всі виплати нараховано страхові внески. (а. с. 15).
Довідкою №4/213/АТО від 13.01.2017 року, ОСОБА_1 в період з 07.09.2014 року по 22.02.2015 року, з 10.03.2015 року по 09.07.2015 року, з 13.07.2015 року по 01.10.2015 року, з 21.10.2015 року по 27.10.2015 року, з 09.02.2016 року по 11.05.2016 року, з 25.05.2016 року по 24.06.2016 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. (а. с. 14).
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій. (а. с. 13).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі скорочено - Конвенція) та практику Європейського суду як джерело права (інформаційний лист Вищого господарського суду України від 14.11.2013 p. N 01-06/1645/13).
Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" вказав, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша має загальний характер та закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Системний аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у контексті Конвенції поняття "майно", окрім рухомого та нерухомого майна, включає також акції компаній, позови про відшкодування збитків за внутрішнім законодавством, право на отримання пенсії, господарські інтереси, пов`язані з управлінням бізнесом, податкові зобов`язання, ділову репутацію, нематеріальні активи, законні розрахунки на те, що існує певне становище (справа "Компанії "Пайн Веллі девелопментс ЛТД про Ірландії) тощо.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 Про затвердження «Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» мають статус учасника бойових дій, оскільки захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Крім того, відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно дост.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 Х«8-рп/99у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Суд застосовує до виниклих правовідносин принцип територіальності, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно якого закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позивачем надано докази, які спростовують висновки відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу періоду з 08.08.2014 року по 31.12.2016 року.
Рішення рішення відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 12.05.2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до абз. 6 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" погіршує право позивача на пенсійне забезпечення, а тому суперечить Конституції України.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що правова позиція відповідача не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду та спростовується матеріалами справи, в свою чергу, викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 71, 105, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Зміївського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України у Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 12.05.2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до абз. 6 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Зміївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення", абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.03.2017 року.
Постанова є остаточною, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання її копії.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: