Справа № 592/7730/17
Суддя: Косолап М. М.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №592/7730/17
Провадження №2-а/592/418/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Косолап М.М.,

за участю секретаря - Павлович Ю.С.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Максименко Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми лейтенанта поліції Максименко Любов Миколаївни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

18.07.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом і свої вимоги мотивує тим, що 08.07.2017 р. поліцейським роти № 4 батальйону УПП в м. Суми Максименко Л.М. було винесено постанову серії БР № 438337 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та якою накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Відповідно до змісту постанови він здійснив зупинку транспортного засобу ближче, ніж 30 метрів від зупинки. Вважає дану постанову незаконною та противоправною, а викладене в постанові обставини невірними. Зазначає, що здійснив зупинку транспортного засобу на відстані 35-40 м. від дорожнього знаку 5.41 «Зупинка автобуса» і при винесенні постанови не було складено протокол, йому не було надано доказів вчинення правопорушення, правової допомоги та не відкладено розгляд справи за його клопотанням. Просив визнати дії поліцейського роти № 4 батальйону УПП в м. Суми лейтенанта поліції Максименко Л.М., щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР ; 438337 від 08.07.2017 р., щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Зазначив, що не скоював правопорушення. Зупинки громадського транспорту не було, відстань ніхто не міряв.

Відповідач - інспектор роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Максименко Л.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і в його задоволення просила відмовити. Суду пояснила, що помітила як позивач порушив правила дорожнього руху і склала відносно нього поставну. Вважає її законною та обґрунтованою. При складанні постанови позивач не просив здійснити заміри і факт порушення не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази дійшов таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БВ № 438337 від 08.07.2017 року до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 6).

Відповідно до постанови ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом ВАЗ2121 реєстраційний номер 5796ВС 08.07.2017 р. 13.26 год. в м. Суми вул. Степана Бендери, 31 порушив правила зупинки, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.4.1 «Пункт зупинки автобусу», чим порушив п.п.15.9 «е» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач, заперечуючи факт здійснення ним правопорушення вказаного у оскаржуваній постанові та посилається на відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина перша статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками

Пунктом 15.9 «е» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху) передбачено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон).

Згідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За змістом статті 31 Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Так, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 1 статті 69 Кодексу адміністративного суд очинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (частина 1 статі 70 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (частина 1 статі 80 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на виконання приписів частини 4 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, наданий відеозапис з нагрудної камери, який використовується на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Як вбачається з відеозапису фіксації події, при здійсненні патрулювання службовий автомобіль поліції наблизився до автомобіля ВАЗ 2121 позивача, який стоїть біля краю проїзної частини, до нього підійшов інспектор патрульної поліції Максименко Л.М. та почала спілкування з ОСОБА_1, проте з даного відеозапису не вбачається наявність дорожнього знаку «5.41» в місці зупинки автомобіля позивача.

Для встановлення обставини події, як складової адміністративного правопорушення, необхідно визначити, чи був позивачем зупинений автомобіль ближче 30 метрів від зазначеного дорожнього знаку такої зупинки.

У постанові зазначені відомості про зупинку позивачем автомобіля ближче 30 метрів від дорожнього знаку «5.41» Однак, описання способу визначення інспектором поліції цієї відстані постанова не містить. Відеозапис фіксації події також не підтверджує зупинку або стоянку автомобіля, за кермом якого був позивач, ближче 30 метрів від дорожнього знаку «5.41».

За приписами статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначалось вище, інспектором поліції зафіксована подія зупинки позивачем транспортного засобу, проте докази того, що така зупинка здійснена з порушенням пункту 15.9 «е» Правил дорожнього руху відсутні, що виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З урахуванням наведених обставин спірна постанова не може вважатись правомірною.

Що стосується тверджень позивача, що постава була винесена без складання протоколу про адміністративне правопорушення, то з 08.08.2015 р. набрав чинності ЗУ № 596-УІІІ від 14.07.2015 р., яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, у тому числі, і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від обов'язку по складанню протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець відніс розгляд справ про скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови, суд дійшов, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08.08.2015 р. наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Отже, у задоволення позовних вимог щодо визнання дій відповідача незаконними слід відмовити.

Що стосується вимоги про закриття провадження по справі за відсутності події і складу правопорушення, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Беручи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд дійшов висновку, що саме ним не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем без наявності необхідних доказів порушень позивачем Правил дорожнього руху України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 438337 від 08.07.2017 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 122 ч. 1, 251, 280, 288 і 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 10 - 11, 70 - 71, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 438337 від 08.07.2017 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В іншій частині вимог - відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.М. Косолап