Справа № 589/1094/17
Суддя: Курбанова А. Р.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 589/1094/17
Провадження № 2-а/589/71/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 р.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанова А.Р.,

за участю: секретаря судового засідання Нагорної Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Шостка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Бахмацького відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумської області Гусола Євгенія Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про визнання незаконною та скасування постанови інспектора сектора безпеки дорожнього руху цього відділу поліції № 944426 від 12 лютого 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що вищезазначена постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, інспектором поліції було порушено права позивача на захист, передбачені ст.59 Конституції України, ст. 268 КУпАП, не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передбачена ст. 278, 279 КУпАП. Також вказує, що висновки інспектора поліції про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, не підтверджується жодними доказами, визначеними ст. 251 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов, та просить його задовольнити.

Ухвалою суду від 25.05.2017р. було замінено неналежного відповідача Бахмацький відділ поліції ГУНП в Чернігівській області належним - інспектором сектора безпеки дорожнього руху Бахмацького відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумської області Гусолом Євгенієм Володимировичем.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не сповістив. За таких обставин і відповідно до положення ч. 4 ст. 128 КАС України суд вважає можливим розгляд справи без присутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою інспектора Бахмацького відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області Гусол Є.В. № 944426 серія АР від 12 лютого 2017 року до позивача було застосовано адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно постанови, 12 лютого 2017 року о 11:20 год. в м. Бахмач на автодорозі Ніжин-Бахмач-Дмитрівка ОСОБА_1 керував автомобілем «ДАФ ДИЗ НОМЕР_1» без включеного ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР України.

Також позивач в судовому засіданні пояснив, що з зазначеною постановою не погоджується, оскільки в ній викладені факти які суперечать дійсності.

Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вказаного правопорушення він не вчиняв, вогні фар в його автомобілі поза населеним пунктом були ввімкненими, на що він наголошував інспектору поліції, який даний факт проігнорував. Виконуючи вимогу інспектора щодо зупинки, позивач зупинив транспортний засіб на краю проїздної частини, вимкнув двигун та освітлювальні прилади, тобто вимкнув ближнє світло фар на автомобілі. Після перевірки документів інсектор звернув увагу на те, що позивачем начебто порушено п.9.8 Правил дорожнього руху України, тому вбачаються підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Таким чином, вважає, що працівник патрульної поліції при розгляді справи та винесені оскаржуваної постанови не встановив факт вчинення правопорушення та не навів докази на підтвердження обставин, викладених у постанові, тим самим не виконав вимоги ст. 280 КУпАП.

Позивач стверджує, що інспектор поліції вислухав його не уважно про обставини вказаної події, після чого, на місці розглянув справу про скоєння правопорушення, позивачу повідомили, що йому потрібно поставити підпис щодо отримання копії постанови про накладення адміністративного стягнення. ОСОБА_1 не погоджуючись з описом обставин, які начебто були встановлені інспектором поліції при винесенні постанови, вирішив свої зауваження та позицію з цього приводу викласти письмово, але почувши це інспектор вирвав з його рук постанову та наголосив, що постанова буду направлена поштовим зв'язком пізніше. Таким чином, позивач не зміг в письмовому вигляді викласти зауваження на місці самої події, в постанові п.10 вбачається, що розпочато викладення речення, але воно є не закінченим внаслідок наступних дій інспектора поліції.

Крім того, інспектором патрульної поліції Гусол Є.В. винесено оскаржувану постанову на місці зупинки транспортного засобу та проігноровано вимоги КУпАП щодо розгляду справи за місцем вчинення правопорушення, що відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 в системному аналізі положень ст.. 276 КУпАП передбачає розгляд справи за місцем знаходженням відповідного органу, уповноваженого законом розглядати такі справи. Таким чином, працівником патрульної поліції винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності без фактичного розгляду справи та з'ясування обставин, що мають значення для її вирішення, що в свою чергу призвело до порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не дотримання його прав передбачених ст.. 268 КУпАП.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми процесуального права, позивач просив постанову серії АР №944426 у справі про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у розмірі 425 грн. визнати незаконною та скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Ч. 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Отже, враховуючи вищезазначені норми закону та те, що згідно п. 9.8 Правил дорожнього руху України під час руху механічних транспортних засобів з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення повинні міститися докази того, що мало місце неввімкнення денних ходових вогнів транспортного засобу з відповідними порушеннями правил дорожнього руху.

Лише при таких обставинах можна вважати, що посадовою особою при розгляді справи про адміністративне правопорушення достовірно з'ясовано обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, та на законних підставах винесено постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Проте, матеріали справи, що стали підставою винесення оскаржуваної постанови, таких доказів не містять.

Зокрема, не міститься в матеріалах справи даних, які б підтверджували рух транспортного засобу без ввімкненого ближнього світла фар.

Однак, як вбачається з вищевикладеного, відповідач зазначеного обов'язку не виконав та не надав до суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, склад якого передбачено ч.2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, не надав суду доказів відповідач і на спростовування доводів позивача з приводу того, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення було порушено права позивача на захист, передбачені ст. 59 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передбачена ст. 278, 279 КУпАП.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, незважаючи на заперечення вини ОСОБА_1 при винесенні оскаржуваного рішення, інспектором патрульної поліції не зібрано достатніх доказів, які б переконали суд у тому, що дійсно мала місце подія і склад правопорушення, за обставин, викладених у постанові.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність і законність постанови по справі про адміністративне правопорушення, тому слід скасувати вищезазначену постанову інспектора патрульної поліції Гусол Є.В..

Щодо інших доводів позивача за якими, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, останній стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними, слід зазначити наступне.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення (стаття 222 КУпАП).

Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови (29.09.2016 року), суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

З урахуванням викладеного наведені доводи позивача до уваги судом не приймаються.

Інші позовні вимоги позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення до задоволення не підлягають, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 247, 293 КпАП України питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення віднесено до компетенції органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративного суду, який вирішує питання правомірності винесення оскаржуваної постанови у такій справі. Таким чином правових підстав для задоволення цих вимог позивача у суду не має.

Скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності охоплює та забезпечує судовий захист прав та інтересів позивача у спірних відносинах.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави в порядку ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 158, 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора сектора безпеки дорожнього руху Бахмацького відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумської області Гусола Євгенія Володимировича від 12 лютого 2017 року № 944426 серія АР про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова