Справа № 823/650/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 серпня 2017 року справа № 823/650/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання Савості С.В.,

за участю: представника відповідача 1 ОСОБА_1 за довіреністю в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» ОСОБА_3, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Черкаського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 823/650/17 за позовом ОСОБА_2 (далі позивач) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» ОСОБА_3 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_3 щодо не включення ОСОБА_2 в загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами (поточними рахунками) в ПАТ «Брокбізнесбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором строкового банківського вкладу «Скарбничка» №D_070226086 від 02.12.2011, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2;

зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_3 включити ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ «Брокбізнесбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами (поточними рахунками) в ПАТ «Брокбізнесбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором строкового банківського вкладу «Скарбничка» №D_070226086 від 02.12.2011, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати даний перелік Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Судове засідання щодо розгляду даної справи призначено на 04.08.2017 о 10 год. 00 хв.

04.08.2017 від позивача до початку вказаного судового засідання до суду надійшло клопотання, згідно якого позивач, зокрема, просить суд здійснювати розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання, яке проводилось в режимі відео конференції, прибув представник відповідача 1.

Відповідач 2, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час і місце судового розгляду, повідомлений належним чином та завчасно.

Одночасно суд зазначає, що 02.06.2017 від представника відповідача 1 до суду надійшло клопотання про закриття провадження у даній адміністративній справі, з огляду на те, що даний спір не носить ознак публічно-правового як у частині вимог до банку, так і в частині вимог до уповноваженої особи Фонду, а тому його не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування вказаного клопотання представником відповідача 1 зазначено, що у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 по справі № 21-4846а15 зазначено, що на спори на стадії ліквідації банку не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Заслухавши пояснення представника відповідача 1, враховуючи підстави та предмет позову, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Пунктом першим частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з цим, суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 55, ч. 3 ст. 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

З метою реалізації конституційних прав кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, захисту виборчих прав, права на доступ до публічної служби тощо в Україні в системі судів загальної юрисдикції утворено адміністративні суди.

За змістом ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміну «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суд повинен враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суд повинен враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 171 та ч. 1 ст. 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України до юрисдикції адміністративних судів належить вирішення питання щодо законності (крім конституційності) підзаконних правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, а також законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень.

Суд повинен звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відтак, вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративного суду щодо вирішення адміністративних справ, судом враховується, що Кодексу адміністративного судочинства України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції:

понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України;

визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у ч. 1 ст. і 7 Кодексу адміністративного судочинства України;

встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України);

встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (ч. 3 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

З підстав, передбачених ч. 1 ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частиною другої цієї статті визначено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 34 цього Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно із ч. 1 ст. 54 зазначеного Закону рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою, публічного права. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Після введення у банку тимчасової адміністрації, а також під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду реалізує свої повноваження, передбачені, зокрема, статтею 38 цього Закону, й діє як суб'єкт публічного права.

Відповідно до ст. 1 цього Закону уповноважена особа Фонду працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Таким чином, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того судом враховуються, правова позиція Вищого адміністративного суду України, висловлена, зокрема, в ухвалі від 12.04.2016 у справі № К/800/21063/15 (К/800/21185-15), де суд касаційної інстанції вказує, що після введення у банку тимчасової адміністрації, а також під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду реалізує свої повноваження, передбачені, зокрема, статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», й діє як суб'єкт публічного права.

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, на підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 165, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» ОСОБА_3 про закриття провадження у справі № 823/650/17 за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» ОСОБА_3, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.А. Рідзель

Ухвалу складено у повному обсязі 09.08.2017.