Справа № 825/718/17
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

825/718/17

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження-СВ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

в с т а н о в и в :

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, Закону № 875-ХІ. Вказує, що суд не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що норми цього закону мають імперативний характер і законодавство не звільняє роботодавця від відповідальності за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у разі відсутності вини підприємства.

Згідно із пунктом 5 частини п’ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 181 Закону № 875-ХІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Судами встановлено, що на виконання вимог законодавства норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, для ТОВ «Відродження-СВ» складає 2 робочі місця. Згідно із звітом відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів у 2016 році середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність - 0 осіб.

Поряд з цим, працевлаштуванню інваліда передує створення товариством робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць.

Згідно з наказом від 01 грудня 2014 року № 41 в ТОВ «Відродження-СВ» створено робочі місця для інвалідів і впродовж 2016 року відповідач щомісячно інформував Новгород-Сіверський районний центр зайнятості про наявність вільних вакансій для інвалідів, подаючи звіти форми 3-ПН про наявність вільних вакансій, починаючи з січня 2016 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23-34).

При цьому жодних доказів того, що відповідачем не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів позивачем не надано та не доведено факту протиправної відмови у працевлаштуванні інвалідів з боку підприємства.

Такі висновки судів відповідають практиці Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук