Справа № 307/2189/16-а
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2017 рокум. Ужгород№ 307/2189/16-а

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

за участі сторін:

позивача: не з'явився,;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Закарпатській області - перший заступник начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 07 серпня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 14 серпня 2017 року.

11 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області - перший заступник начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович, якою просив суд: "скасувати, визнати протиправною постанову першого заступника начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицака Василя Івановича про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.08.2016 року № 07-05-035/315-141 щодо накладення штрафу в розмірі 43500 грн. на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, за ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпПУ, ст.. 265 ч. 2 абзац 2 КЗпПУ та стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору".

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області суду від 20 вересня 2016 року справу за позовом ОСОБА_2 до першого заступника начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицака Василя Івановича про визнання протиправною та скасування постанови передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року по справі № 307/2189/16-а, 2-а/307/43/16 - без змін.

16 січня 2017 року Закарпатський окружний адміністративний суд одержав справу № 307/2189/16-а, 2-а/307/43/16 за позовом ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Закарпатській області - перший заступник начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович про визнання протиправною та скасування постанови як таку, що направлена за підсудністю.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв'язку з існуванням на те об'єктивних причин.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за результатами проведеної перевірки ФОП ОСОБА_2 складено акт перевірки. Вказаною перевіркою встановлено порушення статті 23 частин 1, 3, статті 265 частини 2 абзацу 2 Кодексу законів про працю, а саме допуску до роботи працівника з яким не укладено трудовий договір. На підставі цього винесено постанову про накладення на неї штрафу у розмірі 43500 грн. Викладені в акті перевірки факти позивач вважає такими, що не відповідають дійсним фактичним обставинам, а вищезазначена постанова про накладення штрафу такою, що не ґрунтується на законі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшли письмові заперечення проти позову згідно яких позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що постанова про накладення штрафу винесена на підставі акту перевірки, якою встановлено порушення статті 265 частини 2 абзацу 2 Кодексу законів про працю. Таким чином, постанова про накладення штрафу винесена з урахуванням норм Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, а отже є законною і скасуванню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 13-14 липня 2016 року посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області проведено перевірку дотримання позивачем законодавства про працю, за результатами якої складено акт перевірки № 07-05-035/315.

У вказаному акті перевірки особами, що проводили перевірку зафіксовано, що перевіркою встановлено, за місцем здійснення підприємницької діяльності з громадського харчування за адресою АДРЕСА_1, позивач залучив до роботи в якості офіціанта громадянина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою АДРЕСА_2, і який усно пояснив, що він працює у позивача з 11 липня 2016 року на посаді офіціанта без укладеного письмового трудового договору. Така ситуація є порушенням статті 24 частин 1, 3 КЗпП України (а.с.а.с. 127-130).

Постановою від 02 серпня 2016 року № 07-05-035/315-141 першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області, керуючись підпунктом 54 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 43500,00 грн. (а.с. 4).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), Цивільним Кодексом України (ЦК України), Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі по тексту - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96, Управління Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати вико нання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Управління Держпраці у Закарпатській області, що затверджене наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року, Управління Держпраці у Закарпатській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їх підпорядковується. Голова Закарпатської обласної державної адміністрації координує діяльність Управління Держпраці і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань. Повноваження Управління Держпраці поширюється на територію Закарпатської області.

Відповідно до пункту 2 вказаного положення, Управління Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністра соціальної політики, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення - Управління Держпраці у Закарпатській області відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до статті 259 частини 1 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений наказом Мінсоцполітики № 390 від 02 липня 2012 року (далі по тексту - Порядок). Відповідно до пункту 2 Порядку, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Як вбачається з матеріалів справи, проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог законодавства про працю, а саме: пунктів 1, 3 статті 24 КЗпП. Зокрема, відповідач вказує на використання позивачем праці громадянина ОСОБА_6, без укладення трудового договору.

Відповідно до статті 24 частини 1 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до статті 24 частини 3 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 265 частиною першою КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених статтею 265 частиною 2 КЗпП України та статтею 53 частинами 2-7 Закону України "Про зайнятість населення" визначає порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

За порушення, які були встановлені державним інспектором праці, позивача притягнуто до відповідальності та накладено штраф у розмірі 43500,00 грн. згідно постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02 серпня 2016 року № 07-05-035/315-141, яка винесена у зв'язку з фактичним допуском працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Кім того був складений протокол про адміністративне правопорушення на підставі статті 41 частини 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вирішуючи питання щодо наявності порушення законодавства з боку позивача, суд зауважує, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Оскільки законодавство не містить обов'язкових приписів у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, суд дійшов переконання, що сторони договору (роботодавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Окрім того, постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2016 року у справі № 307/2131/16-п, провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 41 частиною 3 КУпАП закрито, в зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 61694311).

Відповідно до статті 72 частини 4 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Суд враховує обставини встановлені постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від від 29 вересня 2016 року по справі № 307/2131/16-п, яка набрала законної сили 10 жовтня 2016 року, в частині чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено.

Так, Тячівський районний суд Закарпатської області, аналізуючи в сукупності докази, зокрема: пояснення ОСОБА_2, покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9., ОСОБА_10, відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення №07-05-035/250 від 14 липня 2016 року, в Акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 07-05-035/315 та інших матеріалах, що містяться в справі та досліджені судом, дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_2 з 11 липня 2016 року використовував найману працю без укладеного письмового трудового договору з працівником ОСОБА_6.

Згідно зі статтею 72 частиною 1 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовим рішенням, що набрало законної сили, фактично спростовано висновок державного інспектора Управління Деоржпраці у Закарпатській області стосовно порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП, що і є підставою для застосування до ФОП ОСОБА_2 спірною постановою штрафу у розмірі 43500,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними доказами порушення позивачем вимог ч.ч. 1,3 ст. 24 КЗпП України, а отже і наявності підстав, передбачених статтею 265 частиною другою абзацом другим КЗпП України, для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від від 02 серпня 2016 року № 07-05-035/315-141, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Крім того, суд зауважує про наявність права позивача щодо використання послуг фізичних осіб на основі ці вільно-правових угод.

Відповідно до статті 71 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності прийняття постанови про накладення штрафу у розмірі 43500,00 грн. від 02 серпня 2016 року № 07-05-035/315-141, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим позов необхідно задовольнити.

Відповідно до статті 94 частини 1 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

В той же час, суд враховує, що згідно з статтею 5 пункту 20 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Проте нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено стягнення судового збору з Державного бюджету України в разі звільнення відповідача - суб'єкта владних повноважень від сплати судового збору, не на користь якого ухвалено судове рішення. Статтею 94 вказаного процесуального Закону імперативно визначено обов'язок суду присуджувати судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, незалежно від того, чи мав такий суб'єкт пільги щодо сплати судового збору, чи ні.

Відтак, загальна сума судових витрат, яку належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області складає 551,20 грн..

На підставі наведеного керуючись статтями 94, 160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Закарпатській області - перший заступник начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицика Василя Івановича "Про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами" від 02 серпня 2016 року № 07-05-035/315-141.

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551,20 (п'ятисот п'ятдесяти однієї грн. 20 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко