Справа № 805/2437/17-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 р. Справа №805/2437/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13год.05хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бабаш Г.П.

при секретарі Кочетові В.К.,

за участю

представника позивача не з'явився,

представника відповідача Вовченко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу №222 від 28.03.2017року,-

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2017 року до суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу №222 від 28.03.2017року «Про проведення фактичної перевірки».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірний наказ був винесений відповідачем з порушенням приписів Податкового кодексу України, а фактична перевірка призначена без наявності на те підстав, що передбачені ст.80 Кодексу.

Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що спірний наказ було прийнято податковим органом в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, проведення фактичної перевірки було здійснено у присутності позивача, якому в свою чергу було пред'явлено направлення на перевірку та вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки, про що мається віповідний підпис у направленнях на перевірку. За результатами перевірки було винесено рішення про застосування штрафних санкцій від 12.04.2017року за №000023/05-99-40-03/НОМЕР_1, яке було направлено платнику податків засобами поштового зв'язку.

Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_2 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця 05.01.2017року (ІПН НОМЕР_1), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області, є юридичною особою та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем керуючись вимогами ст.19-1, ст.20, ст.75, ст.80 Податкового кодексу України, Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Положенням про Головне управління ДФС у Донецькій області, затверджене Наказом ДФС України від 27.08.2014року за №83, було призначено з 29.03.2017року фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.07.2016року по 07.04.2017року тривалістю не більше 10 діб, про що прийнято спірний наказ №222 від 28.03.2017року.

Згідно Наказу №222, на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Кодексу контролюючим органом були виписані направлення на перевірку від 28.03.2017року за №231, №232, які були пред'явлені позивачу разом зі службовими посвідченнями відповідних осіб податкової служби та копією спірного наказу, про що свідчить особистий підпис позивача.

В ході проведення перевірки 29.03.2017року в магазині ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено факт продажу споживачеві однієї пляшки коньяку «КОБЛЕВО» 0,5л, 3 зірки, виробника ТОВ «Миколаївський коньячний завод» за ціною 98грн., нижчою, ніж мінімальна роздрібна ціна, встановлена Постановою Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008року; а також, в реалізації знаходилась одна пляшка портвейну білого «777» об'ємом 1л, міцністю 17,5 градусів, виробника ТОВ «Одеський завод класичних вин» без марки акцизного податку встановленого зразка, що й було зафіксовано в акті від 29.03.2017року за №0019/99/38/40/НОМЕР_1.

За висновками акту перевірки було винесено рішення про застосування штрафних санкцій від 12.04.2017року за №000023/05-99-40-03/НОМЕР_1 в розмірі 27 000грн., яке було направлено платнику податків засобами поштового зв'язку та отримано ним 18.04.2017року.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У пункті 61.1 статті 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів відповідно до підпункту 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 кодексу.

Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені ст.ст.75, 80, 81 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п. 75.1.3 п.75.1 ст. 75 Кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до приписів п.80.1, п.80.2 Кодексу фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

п.п.80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Згідно п.81.1 ст.81 Кодексу посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення фактичної перевірки.

Суд зазначає, що встановлені Главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених статтями 73, 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб'єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

При цьому, суд зазначає, що спору щодо невручення наказу про проведення перевірки, направлень на перевірку та службових посвідчень перевіряючих, між сторонами не має.

Спірний наказ був вручений під розписку позивачу, а його зміст повністю відповідає статті 81 Кодексу, а саме містить дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Суд зазначає, що окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки, зокрема, відсутність або неповнота посилань на конкретні пункти чинного законодавства, в даному випадку підпункт ст.80 Кодексу, не повинні розглядатися як підстава для визнання спірного наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу видається за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки, а також відповідний підпункт статті був зазначений контролюючим органом в направленнях на перевірку, які також були надані платнику податків для ознайомлення, що не заперечується сторонами.

Сторони також не заперечували, що оскаржуваний наказ було реалізовано - проведено перевірку та складено акт перевірки від 29.03.2017року за №0019/99/38/40/НОМЕР_1.

Також прийнято рішення про застосування штрафних санкцій від 12.04.2017року за №000023/05-99-40-03/НОМЕР_1 в розмірі 27 000грн.

З огляду на наведене, суд вважає правильним в даному випадку, належним способом захисту прав позивача могло б бути оскарження ним рішень (дій), прийнятих (вчинених) на підставі висновків акту перевірки від 29.03.2017року за №0019/99/38/40/НОМЕР_1, а саме оскарження позивачем рішення про застосування штрафних санкцій від 12.04.2017року за №000023/05-99-40-03/НОМЕР_1.

При цьому слід враховувати, що відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Таким чином, згідно з правовою позицією Верховного Суду України саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас, суд критично оцінює доводи позивача щодо наявності єдиної підстави для проведення фактичної перевірки платника за п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Кодексу, такої, як отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків. Суд зазначає, що дана норма законодавства є альтернативною та містить також приписи щодо такої підстави для проведення фактичної перевірки контролюючим органом, як здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Суд наголошує, що згідно п.п.20.1.10 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб'єктами господарювання установлених законодавством обов'язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтті 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що контролюючий орган мав законні підстави для проведення фактичної перевірки позивача, а спірний наказ було прийнято обґрунтовано, згідно норм чинного закнодавства, тобто з урахуванням усіх фактичних обставин.

У відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позовних вимогах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу №222 від 28.03.2017року - відмовити.

Постанову прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні її вступну та резолютивну частини.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14.08.2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Бабаш Г.П.