Справа № 804/1636/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2017 р. Справа № 804/1636/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріЗоідзе Т.А.
представників позивача Генько Х.А., Дехтярьова Д. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Стройтекст», товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоімпульс», товариство з обмеженою відповідальністю «Пейсмен», товариство з обмеженою відповідальністю «Неймар» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до необ'єктивних висновків про допущення платником податків порушень законодавства, оскільки господарські операції позивача з контрагентами є реальними, що підтверджується первинними документами, оформленими у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. Відповідач у судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про відкладення розгляду через перебування представника в іншому судовому засіданні, проте жодних доказів на підтвердження вказаної обставини надано не було, у зв'язку з чим суд керуючись частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив не відкладати судове засідання та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.
Треті особи надали письмові пояснення, в яких уточнили, що спірні операції були здійснені фактично та з метою ведення господарської діяльності.
Заслухавши пояснення, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
За наслідками перевірки складено акт від 21.12.2015 року №2030/04-07-22-01/34124403, у висновках якого встановлено порушення позивачем ст.185, ст.187, ст.188, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 655 624,27 грн. та завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 декларації) на загальну суму 26 595,00 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України).
За приписами пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
В силу пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що у перевіряємому періоді у липні-серпні 2015 року договір між ТОВ «Нікопрогресбуд» та ТОВ «Енергоімпульс» не укладався. Контрагентом позивача були надані наступні документи: податкова накладна № 2 від 24.07.2015 року на суму ПДВ 40 000,00 грн., податкова накладна № 3 від 21.07.2015 року на суму ПДВ 6 540,00 грн., податкова накладна № 4 від 13.07.2015 року на суму ПДВ 40 000,00 грн., видаткова накладна № PH-0000022 від 21.07.2015 року на загальну суму 279 240,00 грн., рахунок-фактура № СФ - 0000032 від 03.07.2015 року на загальну суму 473 520,00 грн.
Між позивачем та ТОВ «Пейсмен» було укладено договір поставки № 17/02/15 від 01.07.2015 року, згідно з умовами якого ТОВ «Пейсмен» (постачальник) зобов'язується поставити та передати у власність ТОВ «Нікопрогресбуд» (покупець) товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар. Поставка товару здійснювалась на підставі узгоджених сторонами специфікацій, із зазначенням виду, кількості та вартості товару. Специфікації № 1 від 10.09.2015 року, № 2 від 20.07.2015 року, № 3 від 30.07.2015 року, № 4 від 03.08.2015 року, № 5 від 12.08.2015 року, № 6 від 24.08.2015 року, № 7 від 10.09.2015 року, № 8 від 17.09.2015 року були погоджені та підписані обома сторонами, що свідчить про відсутність будь-яких претензій одна до одної. Орієнтована загальна вартість договору складала 620 000,00 грн. з урахуванням ПДВ.
Також сторонами було укладено договір про надання послуг № 85/04/15 від 01.07.2015 року, відповідно до якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати за плату послуги з виготовлення металоконструкцій під електрофільтр обертаємої печі № 2 ОІЦ в кількості 45,1 тн з матеріалів замовника, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги. Орієнтована загальна вартість Договору складає 362 604,00 грн. з урахуванням ПДВ.
Транспортування здійснювалось на умовах: ЕХW (ІНКОТЕРМС-2010) - склад постачальника: Дніпропетровська область, Новомсковський р-н., смт. Губиниха, вул.Берегового, 34В згідно товарно-транспортних накладних № 447 від 15.07.2015 року, № 557 від 23.07.2015 року, № 562 від 27.07.2015 року, № 633 від 31.07.2015 року, №1018 від 04.08.2015 року, № 1019 від 17.08.2015 року, № 1118 від 26.08.2015 року.
Господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Стройтекст» відбувались на підставі договорів підряду № 68 від 10.08.2015 року (предмет договору - роботи «ОИЦ. Участок производства извести. Вращающиеся печи №№1-5. Реконструкция участка производства извести. 1 очередь.» на території ПАТ АрселорМітал Кривий Ріг» - сума договору 434 289,34 грн.); № 73/05/15 від 20.05.2015 року (предмет договору - роботи «Будівництво цеху переробки шламів марганцевої руди», сума договору 1 317 631,65 грн.); № 36 від 18.06.2015 року (предмет договору - роботи «Заміна а/ц покрівлі на профнастил СГМ-1. ЦФВ ПАТ «НЗФ», сума договору 339 367,66 грн. з урахуванням ПДВ); № 57 від 08.07.2015 року (предмет договору - роботи «Ремонт приміщень за адресою: Нікопольський район, с.Придніпровське, вул.Польова, 15», сума договору 1 331 405,20 грн. з урахуванням ПДВ).
Між позивачем (покупець) та ТОВ «Неймар» (постачальник) було укладено договори поставки: № 74 від 01.10.2015 року (предмет договору - поставка товарно-матеріальних цінностей, сума поставки - 1 100 000,00 грн.), № 72 від 28.09.2015 року (предмет договору - поставка товарно-матеріальних цінностей, сума поставки - 17 136,00 грн.), відповідно до умов яких постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
На виконання зазначених вище договорів поставки між сторонами було складено та підписано специфікації № 1 від 05.10.2015 року, № 2 від 15.10.2015 року, № 3 від 26.10.2015 року; податкові накладні № 193 від 30.10.2015 року, № 230 від 26.10.2015 року, № 174 від 20.10.2015 року, № 87 від 09.10.2015 року, № 90 від 09.10.2015 року, № 86 від 08.10.2015 року, № 69 від 06.10.2015 року; видаткові накладні та рахунки-фактури № РН-00000332 від 30.10.2015 року, № РН-00000272 від 26.10.2015 року, № РН-00000206 від 20.10.2015 року, № РН-00000119 від 09.10.2015 року, № РН-000001222 від 09.10.2015 року, № РН-00000118 від 08.10.2015 року, № РН-00000102 від 06.10.2015 року.
Транспортування здійснювалось на умовах: EXW (ІНКОТЕРМС -2010) - склад постачальника: Дніпропетровська область, Новомосковський р-н, смт. Губиниха, вул. Берегового, 34В, згідно товарно-транспортних накладних: № 102 від 06.10.2015 року, № 118 від 08.10.2015 року, № 332 від 30.10.2015 року, № 122 від 09.10.2015 року, № 206 від 20.10.2015 року, № 272 від 26.10.2015 року.
В подальшому отримані від ТОВ «Неймар», ТОВ «Пейсмен» товари позивачем у перевіряємому періоді реалізовано на адресу ПП «НВФ «МЕТАЛ ІНВЕСТ» на підставі договору поставки № 05/02/15 от 05.01.2015 року, на виконання умов якого складено видаткові накладні та рахунки-фактури № 142 від 15.07.2015 року, № 153 від 23.07.2015 року, № 155 від 27.07.2015 року, № 159 від 31.07.2015 року, № 157 від 34.08.2015 року, № 163 від 17.08.2015 року, № 166 від 26.08.2015 року, № 179 від 26.08.2015 року, № 240 від 10.10.2015 року, №253 від 27.10.2015 року, № 216 від 26.10.2015 року, № 219 від 20.10.2015 року, № 240 від 10.10.2015 року, № 220 від 12.10.2015 року, № 218 від 08.10.2015 року, № 270 від 11.11.2015 року, № 269 від 06.11.2015 року; податкові накладні № 5 від 09.07.2015 року, № 10 від 15.07.2015 року, № 16 від 20.07.2015 року, № 41 від 30.07.2015 року, № 1 від 04.08.2015 року, № 7 від 17.08.2015 року, № 21 від 26.08.2015 року, № 22 від 26.08.2015 року, № 8 від 18.08.2015 року, № 40 від 07.10.2015 року, № 4 від 07.10.2015 року, №7 від 08.10.2015 року, № 5 від 07.10.2015 року, № 28 від 10.10.2015 року, № 13 від 12.10.2015 року, № 9 від 08.20.2015 року, № 8 від 11.11.2015 року, № 4 від 05.11.2015 року.
Також ТОВ «Нікопрогресбуд» отримані від ТОВ «Неймар» товари поставлено ТОВ «ЗПТУ «ВІРА-СЕРВІС ІНТЕРМАШ» на підставі договору поставки № 130/02/15 від 09.09.2015 року.
Факт реальності даного договору підтверджується видатковою накладною № 205 від 06.10.2015 року, податковою накладною № 2 від 06.10.2015 року, товарно-транспортною накладною № Р205 від 06.10.2015 року.
Щодо експортних операцій судом встановлено, що ТОВ «Нікопрогресбуд» (продавець) укладено з ТОВ «Рудно Марганцеві Концентрати» (покупець) договір № 10/02/14 від 26.01.2015 року, за яким продавець зобов'язується передати у власність покупця концентрат марганцевий оксидний зернистий, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах цього контракту. Товар за цим договором поставляється на умовах FCA м.Нікополь, склад продавця (ІНКОТЕРМС-2010).
Згідно ВМД від 02.02.2015 року № 110090000/2015/000652 позивачем реалізовано на експорт протягом лютого 2015 року концентрат марганцевий оксидний зернистий, сорт 2 (0-1 мм) у кількості 20 000 кг, що підтверджується специфікацією № 1 від 26.01.2015 року, міжнародною товарно-транспортною накладною CMR А№ 0764891 від 02.02.2015 року CMR, сертифікатом походження товару (Форма СТ-1) 1192340, виданим в Україні для пред'явлення в Російській Федерації.
Експортований товар (концентрат марганцевий оксидний зернистий, сорт 2 (0-1 мм) у кількості 20 000 кг) у грудні 2014 року позивачем було придбано у ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» на підставі договору купівлі-продажу № Т2322/05 від 19.11.2014 року, реальність якого підтверджується специфікацією, додатковою угодою № 1 від 31.12.2014 року, податковою накладною № 4 від 01.12.2014 року, розрахунком коригування № 67 від 04.12.2014 року кількісних і вартісних показників до податкової накладної, видатковою накладною № СБТ-2 від 04.12.2014 року, довіреністю № 1001 від 01.12.2014 року, платіжною вимогою-дорученням № 231089-ОЗ від 04.12.2014 року, актом здачі-прийняття продукції.
Транспортування товару здійснювалось згідно товарно-транспортних накладних № СБТ-39 від 04.12.2015 року, № СБТ-41 від 04.12.2015 року.
Згідно ВМД від 05.02.2015 року № 110090000/2015/000720 товар реалізовано на експорт протягом лютого 2015 року.
Експортований товар позивачем було придбано у ТОВ «ТПК Агроінтекс» на підставі договору поставки № 17/02/15 від 02.02.2015 року, виконання умов якого підтверджується податковою накладною № 12 від 04.02.2015 року, видатковою накладною № 12 від 04.02.2015 року, рахунком на оплату № 12 від 04.02.2015 року. Транспортування здійснювалося на умовах EXW (ІНКОТЕРМС-2010) - склад постачальника: Дніпропетровська область, Новомосковський р-н, смт. Губиниха, вул. Берегового, 34В згідно товарно-транспортної накладної № 12 від 04.02.2015 року.
Як вбачається з акту перевірки та заперечень відповідача, висновки про порушення позивачем податкового законодавства здійснено податковим органом на підставі аналізу інформаційних баз даних, з яких відповідачем встановлено неможливість дослідити походження товару внаслідок відсутності в ланцюгах взаємовідносин постачальників та імпортерів.
Проте суд не погоджується з викладеною позицією відповідача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що укладені договори між позивачем та його контрагентами були виконані в повному обсязі та мали реальний характер, про що відображено в їх бухгалтерському та податковому обліку.
Натомість підставою для висновків про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавство стали обставини, незалежні від підприємства, а саме неможливість з боку контролюючого органу дослідити походження товару чи ланцюг постачання, відомості відносно можливих порушень законодавства з боку третіх осіб, з якими товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» не мало жодних господарських відносин.
В обґрунтування допущених позивачем порушень податкова інспекція також зазначає, що згідно наявної у відповідача податкової інформації (інформації з АІС «Податковий блок»), контрагенти підприємства не мали можливості надавати послуги через маніпулювання податковою звітністю, незнаходження за місцезнаходженням, відсутністю основних фондів та недостатністю трудових ресурсів.
Однак суд вважає, що така позиція не є аргументованою та не може бути доводом неможливості виконання зобов'язань за договором, оскільки на позивача не покладено обов'язку, як і реальної можливості та право перевіряти кількість робітників, наявність транспорту, або інших засобів, складських приміщень та інших необоротних активів у контрагентів, а відтак відсутня залежність правомірності формування податкового кредиту від таких відомостей про контрагентів.
Суд зауважує, що такі обставини не підтверджують порушеннями норм податкового законодавства підприємством, оскільки знаходяться поза межами його контролю та не відносяться до питань, за які відповідає підприємство.
При цьому межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальних характер, поширюється на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником податків. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що були вчинені іншими особами, згідно з законом неможливе.
Таким чином, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України, не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента по ланцюгу постачання.
Отже, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.
Безпідставними також є посилання контролюючого органу на відсутність реального настання правових наслідків, обумовлених договорами, з підстав відсутності необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб'єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами, як не має такого значення і наявність чи відсутність суб'єктів за юридичною адресою. При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.
Посилання відповідача на окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних є недостатніми для висновку про нереальність (фіктивність) господарських операцій, оскільки в даному випадку помилки в оформленні товарно-транспортних документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платників податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Матеріалами справи підтверджується рух активів позивача у процесі здійснення господарської операції та зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку, що між учасниками досліджених господарських операцій відбувся дійсний рух активів та зміни у їх майновому стані, що є обов'язковими ознаками господарської операції.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Стройтекс», товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоімпульс» товариство з обмеженою відповідальністю «Пейсмен», товариство з обмеженою відповідальністю «Неймар» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» судові витрати у розмірі 15 774,71 грн. (п'ятнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні 71 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 24 січня 2017 року.

Суддя В.В. Степаненко