Справа № 805/2221/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/2221/17-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 р. Справа №805/2221/17-а

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» м. Покровськ

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працівниками ГУ ДФС у Донецькій області та Покровської (Красноармійської) ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача до судового засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, по час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 34500531, перебуває на податковому обліку Покровської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області, є платником податку на додану вартість.

Посадовими особами Головного управління ДФС у Донецькій області та Покровської (Красноармійської) ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області на підставі направлень та наказу ГУ ДФС у Донецькій області у період з 13 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою

відповідальністю «ДОНУГЛЕПОСТАВКА», з питань достовірності формування та віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками: ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС» (39614006) за квітень-травень 2016 року, з урахуванням віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту в червні 2016 року, ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО» (40404631) за вересень-жовтень 2016 року, ТОВ «АПІТРЕЙДС» (40822930) за листопад 2016 року, ТОВ «АГРОСОЛТ» (40818264) за грудень 2016 року, ТОВ «ЛОПІНГ» (41015474) за січень 2017 року за результатами чого складено акт від 10 травня 2017 року № 127/05-99-14-06/34500531.

Згідно висновків акту перевірки позивачем порушено вимоги пп. 14.1. 36 п. 14.1 ст.14, пп.14.1.191 п. 14.1 ст.14. пп.14.1.202, п.п.14.1.203, п. 14.1 ст.14, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок надодану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 4076789 грн., в тому числі: квітень 2016 - 399760 грн., травень 2016 - 125712 грн., червень 2016 - 626868

грн., вересень 2016 - 487363 грн., жовтень 2016 - 498550 грн., листопад 2016 -

558078 грн., грудень 2016 - 595961 грн., січень 2017 - 784497 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається наступне:

До Покровської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області надійшла від

від Лівобережного відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС в Донецькій

012-01 за звітний період декларування ПДВ січень 2017 року, якими встановлено відсутність факту здійснення господарських операцій з придбання та подальшої ТМЦ (послуг) контрагентам-покупцям, у тому числі ТОВ «Донвуглерусурси».

Крім того, на підставі пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, пп. 16.1 7 п. 16.1 ст. 16, пп. 73.3 ст.

73 Податкового кодексу України, з метою спростування або підтвердження сумнівів, що виникли під час вжиття заходів податкового контролю та необхідності дослідження

факту здійснення операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку ТОВ

«Донуглепоставка» по взаємовідносинам з ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС» (39614006),

ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО» (40404631) та ТОВ «АГРОСОЛТ» (40818264)

№1023/10/05-16-12-01, на які підприємством відмовлено у наданні первинних

документів щодо підтвердження взаємовідносин з вищезазначеними контрагентами -

постачальниками.

Зазначено, що на обов’язкові письмові запити контролюючого органу від 14.02.2017

№1298/10/05-99-14-06-16 та від 03.03.2017 №676/10/05-99-14-06-16 по взаємовідносинам з ТОВ «АПІТРЕЙДС» (40822930) та ТОВ «ЛОПІНГ» (41015474) позивачем не в повному обсязі надано документи бухгалтерського та податкового обліку взаємовідносин.

Податковим органом на підставі отриманих податкових інформацій по контрагентам позивача та наданих до перевірки документів робиться висновок, про дефектність та неповноту первинних документів, що як наслідок вказує на те, що по операціях між ТОВ «Донуглепоставка» та підприємствами ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС», ТОВ «АГРОСОЛТ» та ТОВ «ЛОПІНГ» не відбувся перехід права власності та як наслідок купівля-продаж товару та отримання послуг. Операції не мали реального товарного характеру та оформлені первинними документами, що суперечать законодавчим та нормативним актам та є такими, що не мають юридичної сили та доказовості.

Вказується на те, що правові наслідки у вигляді права на податковий кредит з ПДВ та витрати можуть мати реально вчинені господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, які фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Податковим органом, зокрема зазначається про те, що враховуючи відсутність додаткової угоди щодо застосування інших форм розрахунків, не забороненій діючим законодавством формі, а саме переведення боргу; відсутність «товарно-транспортних накладних» на перевезення продукції від постачальника ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС» на адресу ТОВ «Донуглепоставка»; оформлення «видаткових накладних» з порушенням встановленого порядку; відсутність належного оформлення складського обліку отриманих запасних частин; відсутність прибуткових ордерів, карток складського обліку; невідповідність первинних документів (накладних-вимог) вимогам встановленого порядку; відсутність журнал обліку вантажів, що надійшли за формою № M-1, ведення якого передбачено Наказом міністерства статистики України від 21.06.1996 № 193 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів»; невідповідність укладеного договору суборенди вимогам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України та як наслідок відсутність у нього юридичної сили; відсутність рахунків-фактур; відсутність підтвердження фактичного місцезнаходження орендованого обладнання; дефектність первинних документів, наданих до перевірки; невідповідність первинних документів вимогам встановленого порядку; відсутність виду діяльності, що надає можливість надавання в оренду обладнання; не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з боку постачальників: відповідно до узагальнених податкових інформацій: від Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області по контрагентам-постачальникам, не можливо підтвердити реальність здійснення операцій з постачання ТМЦ та послуг суборенди від ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС», ТОВ «АГРОСОЛТ» та ТОВ «ЛОПІНГ».

Таким чином, ТОВ «Донуглепоставка» фактично здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій по ланцюгу постачання і складено первині документи: «договір», «податкова накладна», «видаткова накладна», «акт

прийому-передачі», «акт здачі-прийняття послуг», та інші, які всупереч норм частини

першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському

обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88,

зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 p. за № 168/704. Оскільки

відсутній факт формування згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідного активу, як ресурсу

контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших

суб'єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська

операція як певна дія або подія у визначенні абзацу п'ятого ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в основі якої має бути рух певного активу.

Суд не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки з огляду на наступне.

Податковий кодекс України та інші нормативно-правові акти податкового законодавства України регламентують порядок отримання посадовими особами ДПІ інформації на предмет документального підтвердження реальності здійснення господарських відносин між суб'єктами господарювання.

При цьому, доказів того що податковим органом проведено зустрічні звірки, передбачені Податковим кодексом України та Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, та як наслідок складання Довідок до суду не надано.

При цьому, використання податковим органом при складанні акту перевірки податкової інформації не може слугувати достатнім доказом відсутності реальних операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки вищезазначені податкові інформації не стосуються обставин здійснення фінансово господарської діяльності ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС», ТОВ «АГРОСОЛТ» та ТОВ «ЛОПІНГ» і позивача, оскільки жодних обставин щодо їх договірних відносин в такій податковій інформації не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь- яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Основні види економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка» це оптова будівництво інших споруд; добування кам’яного вугілля; інші спеціалізовані будівельні роботи; неспеціалізована оптова торгівля; ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; будівництво житлових і нежитлових будівель.

Так, згідно з умовами Договору поставки від 01 березня 2016 року №0103,

укладеного між ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» та ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», позивачем отримано запасні частини до прохідницької техніки, на що виписані накладні та податкові накладні, акти приймання-передачі ТМЦ.

Розрахунки проведено в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, згідно платіжних доручень №283 від 10.05.2016 на суму 239856 грн.; №284 від 10.05.2016 на суму 883572 грн.; №315 від 16.05.2016 на суму 538265,31 грн.; №328 від 25.05.2016 на суму 166326,53 грн.; №331 від 27.05.2016 на суму 1530613 грн.;

№366 від 07.06.2016 на суму 872450 грн.; №368 від 14.06.2016 на суму 452548

грн.; №375 від 17.06.2016 на суму 1367347 грн; №385 від 30.06.2016 на суму

суму 277920 грн., що знаходяться в матеріалах справи.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковим накладними включено позивачем до податкового кредиту відповідних періодів, відображених у реєстрі отриманих податкових накладних за квітень 2016 року в сумі 399760 грн., травень 2016 року у сумі 125712 грн., червень 2016 року в сумі 626868 грн.

Транспортування ТМЦ здійснювалось за рахунок Постачальника - ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС».

При цьому посилання відповідача у акті перевірки на лист МВС України у Донецькій області про відсутність транспортних засобів, які перебували у періоді з 01.01.2016 по 31.01.2017 у власності ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», є непоґрунтованим, оскільки не враховано, що транспортні засоби можуть бутити орендовані, або Постачальником укладено договори з надання транспортно-експедиційних послуг із іншими контрагентами, або можуть визначатись згідно з Інкотермс, 2010 року. В акті перевірки не визначено про вивчення таких документів та відповідні висновки не підтверджено.

Отримані запасні частини було використано для роботи шахтного обладнання та

проведено відповідні прохідницькі роботи на ДП «ВК «КРАСНОЛИМАНСЬКА».

Крім того, перевіряючими в акті перевірки зазначено про недоліки щодо форми складання зокрема, інвентарних карток по обліку «стрічки конвеєрної гумовотканинної ЕР 800мм», актів приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, а також накладних на внутрішнє переміщення матеріалів із складу на УПР-2 (виробничий цех), проте на думку суду такі зауваження є безпідставними, оскільки недоліки у оформленні таких документів не свідчать про їх відсутність та неправомірність.

Також, ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» (Довіритель) укладено агентський договір від

01.09.2016 №0109 з підприємством TOB «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», код за ЄДРПОУ

40404631 (Комерційний агент).

До перевірки було надано Звіт агента за агентським договором від 01 вересня 2016 №0109, який складено 28.09.2016.

До перевірки надано Договір суборенди обладнання №01/10 від 01.10.2016 року,

відповідно до умов якого ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО» («Орендодавець») та ТОВ

«Донуглепоставка» («Суборендар») уклали Договір суборенди обладнання.

Розрахунки за даним договором було проведено у безготівковій формі через

За податковими накладними, отриманими від ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» сформовано податковий кредит за вересень 2016 року у сумі 487363 грн. та жовтень 2016 року у сумі 498549,68 грн.

01 листопада 2016 року ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» (Суборендатор) укладено договір суборенди обладнання № 01/11 з постачальником ТОВ «АПІТРЕЙДС», код за

ІЄДРПОУ 40822930. Відповідно до пункту 1.1 Договору, Орендодавець зобов'язується

передати Суборендареві, а Суборендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування обладнання (майно, що орендується) та зобов'язується сплачувати

Орендодавцеві оренду плату. Детально передане майно та його кількість визначена в

додатках до Договору, акті приймання-передачі обладнання, які були вивчені

перевіряючими.

Позивачем здійснено оплату на розрахунковий рахунок Орендодавця.

ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» по податковим накладним, отриманим від ТОВ «АПІТРЕЙДС» сформовано податковий кредит з ПДВ за листопад 2016 року у сумі 558078 грн.

Отримане обладнання було використано для проведення прохідницьких робіт на

ДП «ВК «КРАСНОЛИМАНСЬКА».

01 грудня 2016 року ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» (Суборендатор) укладено договір суборенди обладнання № 01/12 з постачальником ТОВ «АГРОСОЛТ», код за

ЄДРПОУ 40818264, (Орендодавець) відповідно до умов Договору, Орендодавець

зобов'язується передати Суборендареві, а Суборендар зобов'язується прийняти в

строкове платне користування обладнання (майно, що орендується) та зобов'язується

сплачувати Орендодавцеві оренду плату. Детально передане майно та його кількість визначена в додатках до Договору, акті приймання-передачі обладнання, які були

вивчені перевіряючими та не прийняті до уваги.

ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» сформовано податковий кредит з ПДВ за

грудень 2016 року у сумі 595961,10 грн. по податковим накладним, отриманим від ТОВ «АГРОСОЛТ», оплату частково здійснено на розрахунковий рахунок орендодавця.

Отримане обладнання було використано для проведення прохідницьких робіт на

ДП «ВК «КРАСНОЛИМАНСЬКА».

Отримані запасні частини було використано позивачем для роботи шахтного обладнання та проведено відповідні прохідницькі роботи на ДП «ВК «КРАСНОЛИМАНСЬКА».

При цьому, договір підряду на проведення прохідницьких робіт із ДП «ВК

«КРАСНОЛИМАНСЬКА» перевіряючими не запитувався.

Проте, саме вказаний договір підтверджує використання орендованого обладнання у господарській діяльності ТОВ «Донуглепоставка» відповідно до статуту.

Таким чином, операції в бухгалтерському обліку за взаємовідносинами із ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС», ТОВ «АГРОСОЛТ», ТОВ «ЛОПІНГ» за спірний період проведені належним чином та доведені під час розгляду справи, шляхом надання документів первинного та бухгалтерського обліку.

Щодо не надання підприємством доказів на підтвердження якості поставленого

товару, як на підставу для визнання господарських операцій безтоварними, слід

зазначити, що сертифікати якості видаються безпосередньо виробником товару

(продукції) на підтвердження відповідності продукції певним нормативним вимогам і

стандартам якості. Такі документи не можуть вважатися первинними в

розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в

Україні» та бути підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

В підтвердження використання транспортних послуг, позивачем надано

договір про надання послуг від 01.04.2015 № 24 із ТОВ «БУДРЕМТРАНС», талони

замовника до дорожніх листів, акти виконаних робіт.

Наведені в акті перевірки доводи про те, що контрагенти ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС» мають відношення до порушених

кримінальних справ не мають доказової сили, оскільки порушені не відносно

посадових осіб контрагентів та не вказані остаточні рішення (приговори) по цих

Доводи відповідача про відсутності складських приміщень у ТОВ

«ДОНГУЛЕПОСТАВКА», спростовуються наданим до суду договором оренди нежитлове (складського) приміщення за адресою: м.Красноармійськ, вул. Нахімова, 82 (договір від 3 січня 2014 року №1 з додатками).

Отже суд не приймається до уваги доводи відповідача щодо фактичного не здійснення позивачем фінансово - господарських операцій з ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС», ТОВ «АГРОСОЛТ» та ТОВ «ЛОПІНГ», оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджуються належними доказами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення коштів сплачених на придбання продукції до складу витрат та віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також сплачені у ціні товарів (робіт, послуг) суми податку на додану вартість для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної у постанові від 11.02.2015 в справі №К/800/1217/13, оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов'язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. При цьому, формальні помилки в первинних документах не мають бути вирішальною ознакою безтоварності здійснених господарських операцій.

Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, формування витрат для цілей визначення податку на прибуток підприємств та податкового кредиту з податку на додану вартість, судом встановлено наступне.

Позивачем до показників податкової звітності включено господарські операції з ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС», ТОВ «АГРОСОЛТ» та ТОВ «ЛОПІНГ».

Наявні в матеріалах справи первинні документи, бухгалтерські та інші супутні документи, надані позивачем, за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надані та під час розгляду справи судом не встановлено.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

На думку колегії суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року № 21-737во10), надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

В ухвалі від 19.07.2016 року №813/595/13-а Вищий адміністративний суд України зазначив, що за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Також, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Проте, перевіряючі жодним чином не обґрунтували мотиви неврахування первинних документів. При цьому в ході перевірки не було встановлено, що відомості у документах є недостовірними або суперечливими, що в свою чергу могло б свідчити про нікчемність правочинів.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісним платником податків (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції і при цьому містять дані, що, зокрема, дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні такої операції.

Крім того, суд вказує не незаконність висновків щодо не підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС», ТОВ «АГРОСОЛТ» та ТОВ «ЛОПІНГ» та відповідно заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, оскільки як вже зазначалось раніше, звірок, передбачених Податковим кодексом України та Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, податкова не проводила та довідок не складалося.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України закріплено, що не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. «а» ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту та витрат, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС», ТОВ «АГРОСОЛТ» та ТОВ «ЛОПІНГ» свідчить той факт, що отримані ТМЦ використані позивачем у власній господарській діяльності, про що в матеріалах справи міститься документація первинного бухгалтерського обліку.

Суд вказує, на те, що відповідачем не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагентів позивача. Під час перевірки позивача відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між ним та ТОВ «ЮГТЕХНОПЛЮС», ТОВ «ПРОМСТАЦЕНЕРГО», ТОВ «АПІТРЕЙДС», ТОВ «АГРОСОЛТ» та ТОВ «ЛОПІНГ».

Крім того, суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

В розумінні ст.16 Податкового кодексу України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, Податковий кодекс України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

Отже, оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов'язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. При цьому формальні помилки в первинних документах не повинні бути вирішальною ознакою безтоварності здійснених господарських операцій. Обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язки між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

А відтак, за умови невстановлення контролюючим органом наявності схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника чи третіх осіб для одержання платником податків незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Частиною 4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, акт перевірки податкового органу не може свідчити безпосередньо про порушення законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підстав припущень.

Таким чином, відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав, що дозволяли б дійти висновку що господарські взаємовідносини позивача з контрагентами позивача проведені в межах спірного періоду, є фактично не здійсненими.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Повний текст постанови складено та підписано 07 серпня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.