Справа № 161/3450/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6194/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції Воронова Ігоря Олександровича на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції Воронова Ігоря Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

01 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції Воронова Ігоря Олександровича, в якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії АР № 861758 від 19.02.2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Постановою від 18 квітня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області позов задовольнив. Визнав протиправною та скасував постанову інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції Воронова Ігоря Олександровича від 19.02.2017 року № АР № 861758 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, інспектор роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП лейтенант поліції Воронов І.О. оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що з метою з'ясування обставин справи ОСОБА_2 було запропоновано надати відповідні пояснення по факту вчиненого правопорушення та відповідно до ст. 251 КУпАП пред'явити інспектору поліції Воронову І.О. з власних рук як доказ своєї невинуватості показання технічного приладу, що має функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а саме: мобільний телефон (реєстр його дзвінків з мобільного телефону), який використовувався позивачем як знаряддя вчинення адміністративного правопорушення. Однак, позивач відмовився надати для огляду з власних рук реєстр його дзвінків з мобільного телефону.

Таким чином, оцінивши наявні обставини установлені під час розгляду справи, інспектор Воронов І.О. прийняв обґрунтоване рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до постанови серії АР №861758 від 19.02.2017 року, винесеної інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Луцьку Вороновим І.О., ОСОБА_2 19.02.2017 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по проспекту Соборності в м. Луцьку під час руху транспортного засобу користувався засобами зв'язку, тримаючи їх у руках, а саме: розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.9д) Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та підданий стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази скоєння позивача правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з ч. 3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

За приписами частин 2 та 4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог 283 КУпАП.

Між тим, суд зазначає, щодо обов'язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення в свою чергу має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України, обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення покладається саме на відповідача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем до матеріалів справи не надано доказів, зокрема, відеозапису, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення - користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Фактично матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил дорожнього руху, факт правопорушення зафіксовано лише в постанові АР №861758 та рапорті посадової особи.

В свою чергу, згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, у відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем правопорушення, зазначене не підтверджується і записами з нагрудної камери, наданими відповідачем. Колегія суддів також зазначає, що посилання апелянта на рапорти інспектора не є належним доказом по справі, оскільки інспектор є не безсторонньою особою, а рапорт не є доказом у справі у розумінні ст. 251 КУпАП. Інших доказів які б підтверджували позицію апелянта до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В п. 1 ст. 69 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В п. 1 ст. 71 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що постанова інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції Воронова Ігоря Олександровича від 19.02.2017 року № АР № 861758 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, є необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм КУпАП, без з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП лейтенант поліції Воронова Ігоря Олександровича залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2017 року у справі № 161/3450/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 14 серпня 2017 року.