Справа № 459/1066/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7666/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Большакової О.О.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 31 травня 2017 року у справі №459/1066/17 за позовом ОСОБА_3 до Жовківського ВП ГУ НП у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

18.04.2017 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Жовківського ВП ГУ НП у Львівській області, просив визнати дії інспектора СРПП №2 Жовківського ВП ГУ НП у Львівській області Кушид І.Є., щодо складання постанови серії БР №134871 від 09.04.2017 про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення ст.122 ч.1 КУпАП незаконними, визнати постанову БР №134871 від 09.04.2017 про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 31.05.2017 в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 31.05.2017 та прийняти нову, якою повністю задовольнити позов. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при винесені постанови серії БР №134871 від 09.04.2017 позивачу не було роз'яснено його прав, не було пред'явлено жодних доказів вини. Вказує, що ні під час винесення вказаної постанови, ні під час розгляду позовної заяви в суді суб'єктом владних повноважень не було надано жодного доказу вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного проступку за який його притягнули до відповідальності. Зазначає, що висновок суду про те, що суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ним не вчинено адміністративного правопорушення, оскільки ним не надано доказів його не винуватості, є неприпустимим і напряму суперечить вимогам частини 2 ст.71 КАС України. Апелянт звертає увагу, що жодним нормативним документом не передбачено, що водій чи інший порушник має мати при собі засоби, якими можна було б фіксувати свою невинуватість. Враховуючи вказане, вважає постанову суду першої інстанції винесену з порушенням прав позивача та норм чинного законодавства, а тому така підлягає скасуванню.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесені оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України. При цьому суд першої інстанції не бере до уваги посилання позивача на те, що ним не вчинено адміністративне правопорушення, яке йому ставиться у провину, оскільки позивачем не надано доказів, котрі б підтвердили його доводи про зазначені обставини. Отже, доводи позивача у цій частині суд першої інстанції вважає необґрунтованими й безпідставними, що не дозволяє встановити відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 09.04.2017 інспектором СРПП №2 Жовківського ВП ГУНП у Львівській області Кушид І.Є. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №134871 відповідно до якого ОСОБА_3 09.04.2017, о 15:40 год., на 40 км + 400 м автодороги Львів - Рава-Руська, керуючи транспортним засобом марки Тойота Прадо, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Вказане стало підставою для накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Вважаючи вказану постанову та дії інспектора щодо винесення такої протиправними, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необгрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з письмових пояснень позивача, наданих суду першої інстанції, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки Тойота Прадо по автодорозі сполученням Львів - Рава-Руська 09.04.2017, рухався в правій смузі руху, із допустимою швидкістю. Як зазначено позивачем, на його запитання щодо скоєного порушення працівником поліції зазначено, що проїжджаючи повз припаркований з правої сторони нерухомий транспорт, позивач лівими колесами частково виїхав на зустрічну смугу руху (а.с.17).

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху розділювальна смуга - виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.1 або 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Розділювальна смуга не призначена для руху або стоянки транспортних засобів.

Згідно з пп.1.1 п.1 розділу 34 Правил дорожнього руху «Дорожня розмітка» (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінію 1.1 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів фото- чи відеофіксації здійснення позивачем виїзду на смугу зустрічного руху, перетину суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1, відсутності (наявності) нерухомої перешкоди, необхідність об'їзду якої могла спричинити перетин лінії 1.1.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в порушення законодавчих положень відповідачем не надано суду доказів (відеозапису, фотографій), які б підтверджували наявність складу правопорушення в діях позивача та спростовували б його позицію невинуватості.

На переконання суду апеляційної інстанції, винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії БР №134871 від 09.04.2017 суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП та є підставою скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Однак, щодо визнання незаконними дій інспектора СРПП №2 Жовківського ВП ГУ НП у Львівській області Кушид І.Є. щодо складання постанови серії БР №134871 від 09.04.2017, то суд апеляційної інстанції зауважує, що право від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення законодавцем надано працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Таке право було зреалізовано інспектора СРПП №2 Жовківського ВП ГУ НП у Львівській області Кушид І.Є. шляхом винесення оскаржуваної постанови, інші підстави протиправності дій інспектора, на які покликається позивач у своєму позові, на переконання суду апеляційної інстанції не можуть слугувати підставою для визнання таких дій протиправними, оскільки не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас, щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС України, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб'єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.122 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 41, 94, 157, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 31 травня 2017 року у справі №459/1066/17 скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №134871 від 09.04.2017.

Провадження у адміністративні справі в частині вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
О. О. Большакова
Повний текст Постанови складено 15.08.2017р.