Справа № 521/3734/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

09 серпня 2017 року м. Київ К/800/27195/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 29 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси про визнання неправомірними дій відповідача щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та не зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: час роботи в органах прокуратури Одеської області (9 років 2 місяця 7 днів), навчання на денній формі Одеського державного університету ім.І.І.Мечникова (2 роки 5 місяців 2 дня), час служби в Радянській Армії (2 роки, 24 дня); зобов'язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: час роботи в органах прокуратури Одеської області (9 років 2 місяця 7 днів), навчання на денній формі Одеського державного університету ім.І.І.Мечникова (2 роки 5 місяців 2 дня), час служби в Радянській Армії (2 роки, 24 дня); зобов'язання відповідача нарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді, з подальшим перерахуванням у випадку зміни заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді на якій працював та був звільнений у відставку, починаючи з 14.12.2016р.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 29.03.2017р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017р., позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою слід відмовити, виходячи з наступного.

Суди встановили, що ОСОБА_1 наказом Президента України від 04 червня 1999 року №626/99 призначений на посаду судді Білгород-Дністровського міського суду; Указом Президента України від 13 грудня 2002 року №1156/2002 - призначений заступником голови Білгород-Дністровського міського суду Одеської області; постановою Верховної Ради України від 23 вересня 2004 року - зарахований на посаду судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області безстроково, а наказом №15-ос від 30 січня 2015 року - призначений на посаду заступника голови Апеляційного суду Одеської області строком на один рік з 30 січня 2015 року по 29 січня 2016 року.

Рішенням зборів суддів Апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року та наказом №227-ос від 21 грудня 2015 року позивач призначений на посаду заступника голови Апеляційного суду Одеської області строком на два роки з 21 грудня 2015 року по 21 грудня 2017 року.

Рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнений з посади судді Апеляційного суду Одеської області у відставку, а наказом голови цього суду №252-ос від 12 грудня 2016 року - виключений із списочного складу суддів Апеляційного суду Одеської області.

14 грудня 2016 року позивач звернувся до УПФ України в Малиновському районі м.Одеси з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додавши відповідні документи.

Згідно з довідкою Апеляційного суду Одеської області про розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, такий стаж позивача на 12 грудня 2016 року дорівнює 31 рік 11 днів і складається з: часу роботи на посаді судді (17 років 5 місяців); часу роботи в органах прокуратури Одеської області (9 років 2 місяця 7 днів); половини строку навчання в Одеському державному університеті ім.І.І.Мечникова (2 роки 5 місяців 2 дня); часу служби в Радянській Армії (2 роки, 24 дня), в зв'язку з чим відповідно до Закону "Про судоустрій та статус суддів" він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді.

Проте, УПФ в Малиновському районі м.Одеси позивачу щомісячне довічне грошове утримання нараховано лише в розмірі 80%, тобто без врахування періоду його навчання у вищому навчальному закладі за денною формою навчання, проходження строкової військової служби та перебування на прокурорських посадах.

Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №3-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 р. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, ст.120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992р. №2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р., судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

За змістом абз.2 п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів", було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтями 58 та 64 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно ж до ст.21 та ст.22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з п.8 ч.4 ст.48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 цієї ж статті Закону).

Враховуючи викладене, суди пришли до висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати період проходження ним строкової військової служби (з 12 травня 1982 року по 05 червня 1984 року), половину строку навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім.І.І.Мечникова (з 22 серпня 1985 року по 26 червня 1990 року), роботу на посаді помічника прокурора (03 травня 1990 року по 10 липня 1999 року), що, в свою чергу, дає право на призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до п.5 ч.5 ст.214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів п.5 ч.5 ст.214 КАС України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 29 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси про зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, що її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник