Справа № 164/504/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7617/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Большакової О.О.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Інспектора роти №3 УПП у м.Луцьку Штурми Дмитра Віталійовича на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 27 квітня 2017 року у справі №164/504/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти №3 УПП у м.Луцьку Штурми Дмитра Віталійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

23.03.2017 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти №3 УПП у м.Луцьку Штурми Дмитра Віталійовича, просив визнати дії Інспектора роти №3 УПП у м.Луцьку рядового поліції Штурми Дмитра Віталійовича щодо складання постанови серії ПС 2 №804011 від 19.01.2016 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення ст.122 ч.1 КУпАП незаконним, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 №804011 від 19.01.2016 про застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП визнати протиправною, а провадження у справі - закрити.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 27.04.2017 позов задоволено частково: визнано дії інспектора роти №3 батальйону УПП у м.Луцьку рядового поліції Штурма Дмитра Віталійовича щодо накладення стягнення у виді 255 гривень штрафу, згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС №804011 від 19 січня 2016 року - незаконними; постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС №804011 від 19 січня 2016 року про накладення адміністративного стягнення у виді 255 гривень на ОСОБА_3 - скасовано; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Інспектор роти №3 УПП у м.Луцьку Штурма Дмитро Віталійович подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Маневицького районного суду Волинської області від 27.04.2017 та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що доказ, який є в матеріалах справи, є рапорт Інспектора роти №3 УПП у м.Луцьку Штурми Дмитра Віталійовича, який безпосередньо виявив факт вчинення правопорушення, не був належним чином досліджений в судовому засіданні. Зазначає, що апелянтом було пояснено водію причину зупинки транспортного засобу, роз'яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП. Вказує, що оскільки пройшов значний проміжок часу відеозапису з нагрудної бодікамери, яка була закріплена на апелянтові та де було зафіксовано вчинене адміністративне правопорушення, надати суду не можливо, тому що вони зберігаються на сервері протягом 3-х місяців, будь-які інші матеріали, крім рапорту, відсутні. Щодо зазначення у запереченнях на позов дати « 17.11.2016 о 11 год 30 хв», то вказане є опискою, тому просить суд в даній частині розуміти заперечення як з « 19.11.2016». Відтак, вважає, що дії щодо винесення постанови серії ПС 2 №804011 від 19.01.2016 відповідали вимогам Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП та ПДР України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 19.01.2016 інспектором роти №3 батальйону УПП у м.Луцьк рядовим поліції Штурма Д.В. винесено постанову у справі про адміністративне порушення Серії ПС2 №804011 згідно з якою 19.01.2016 о 12 год. 55 хв. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Nissan Patrol, номерний знак НОМЕР_1, який належить Маневицькому лісовому господарству, на пр.Волі,6 у м.Луцьку зупинився в зоні дії знаку 3.34 (зупинка заборонена), чим порушив п.п.8.4 в ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказане стало підставою для накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою та вважаючи таку незаконною, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з п.8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.3.34 Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху «Зупинку заборонено» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно з ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необгрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В позовній заяві позивач зазначив, що 19 січня 2016 року, перебуваючи в м.Луцьку у зв'язку зі службовою необхідністю, керуючи транспортним засобом Nissan Patrol, який належить Маневицькому лісовому господарству, номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку на пр.Волі в м.Луцьку. Через деякий час до нього приїхали працівники поліції на службовому автомобілі і, попросивши пред'явити документи, повідомили, що він зупинився в зоні дії знаку «Зупинка заборонена». Надавши усі необхідні документи, позивач, вину свою заперечив, пояснивши, що дія знаку «Зупинка заборонена» розповсюджується від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним. Як зазначено позивачем, інспектор Штурма Д.В., не закінчивши оформлення постанови, відмовив у внесенні зауважень до тексту постанови, сів у службовий автомобіль і поїхав, нічого не роз'яснивши та не вручивши жодного документу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів фото- чи відеофіксації здійснення позивачем зупинки в зоні дії знаку 3.34 (зупинка заборонена). Водночас, в судовому засіданні суду першої інстанції наведені вище пояснення позивача підтвердив допитаний свідок ОСОБА_4, який також зазначив, що позивач повідомляв відповідача про свою незгоду із складанням постанови та наполягав у наданні можливості дати письмові пояснення, однак у цьому йому було відмовлено.

До того ж, в оскаржуваній позивачем постанові вказано на порушення позивачем п.8.4 «в» ПДР, тоді як вказаний пункт закріплює перелік груп дорожніх знаків.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім зазначених даних, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п.5 Розділу IV «Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення Серії ПС 2 №804011 від 19.01.2016 вбачається, що копію такої позивач наручно не отримував, від підпису відмовився.

Проте, належні та допустимі докази надіслання постанови поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, позивач вказує, що 16.03.2017 поштою отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.03.2017 серії ВП №53564885 про стягнення штрафу в сумі 510 гривень, а при особистому зверненні до Маневицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області дізнався про наявність постанови в справі про адміністративне правопорушення від 19.01.2016 ПС 2 №804011.

Водночас, як вбачається з Постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.03.2017 ВП №53564885 постанова у справі про адміністративне правопорушення Серії ПС 2 №804011 від 19.01.2016 звернена до примусового виконання більш ніж через рік після винесення, тоді як відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (чинний на момент винесення оскаржуваної постанови) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців, що також зазначено на оскаржуваній постанові: «термін пред'явлення 19.04.2016».

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо вручення (надіслання) такої особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі апелянтом зазначено, що відеозапис з нагрудної бодікамери, яка була закріплена на апелянтові та на якій було зафіксовано вчинене адміністративне правопорушення, надати суду не можливо, оскільки пройшов значний проміжок часу, тоді як доказом факту вчинення правопорушення є наявний в матеріалах справи рапорт Інспектора роти №3 УПП у м.Луцьку Штурми Дмитра Віталійовича.

Щодо вказаного, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рапорт Інспектора роти №3 УПП у м.Луцьку Штурми Дмитра Віталійовича не може братись судом апеляційної інстанції до уваги як належний та допустимий доказ правомірності дій відповідача, так як неможливо однозначно встановити, коли саме такий рапорт було подано начальнику Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції, будь-які докази підтвердження реєстрації такого рапорту (наприклад, штамп із вхідним номером та датою, витяг з журналу вхідної кореспонденції) в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження обставин справи, однак не зобов'язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.280 КУпАП та не спростовано позицію позивача.

На переконання суду апеляційної інстанції, винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення Серії ПС 2 №804011 від 19.01.2016 суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП та є підставою визнання дії інспектора Штурми Д.В. протиправними та скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, щодо відмови судом першої інстанції в задоволені вимоги позивача про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС України, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб'єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.122 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції порушеного норми процесуального права в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 41, 94, 157, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №3 УПП у м.Луцьку Штурми Дмитра Віталійовича задовольнити частково.

Постанову Маневицького районного суду Волинської області від 27 квітня 2017 року у справі №164/504/17 скасувати в частині відмови в позові про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та провадження у адміністративні справі в частині вимоги про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення - закрити.

В решті постанову Маневицького районного суду Волинської області від 27 квітня 2017 року у справі №164/504/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
О. О. Большакова
Повний текст Постанови складено 15.08.2017р.