Справа № 813/236/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6436/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Шевченківського районного суду м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду м. Львова про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

12 січня 2017 року фізична особа ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною відмову Шевченківського районного суду м. Львова у наданні інформації на запит від 05.10.2016 року, а саме копію наказу про призначення на посаду судді ОСОБА_2.

Також позивач просила зобов'язати Шевченківський районний суд м. Львова надати інформацію на запит від 05.10.2016 року, а саме копію наказу про призначення на посаду судді ОСОБА_2.

Постановою від 25 квітня 2017 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Шевченківський районний суд м. Львова подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи відповідача про те, що у наказі про призначення на посаду судді ОСОБА_2 за № 10-К від 02.02.1993 року є наявна інформація із обмеженим доступом, а сам наказ відноситься до службової інформації. А тому Шевченківський районний суд. м. Львова правомірно надав позивачу лише ту інформацію, доступ до якої не є обмеженим, а саме про те, що у 1993 році суддя ОСОБА_2 відповідно до діючих нормативно - правових актів на даний період був обраний суддею Шевченківського районного суду м. Львова терміном на 10 років. До призначення суддею ОСОБА_2 в судовій системі не працював.

Крім того, відповідач вважає, що резолютивна частина оскаржуваної постанови в частині зобов'язання Шевченківського районного суду м. Львова надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 05.10.2016 року, а саме копію наказу про призначення на посаду судді ОСОБА_2 є такою, що виходить за межі повноважень суду.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 05 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із запитом про надання публічної інформації, в якому просила надати інформацію про те, чи працював ОСОБА_2 на посаді судді до 1993 року та на який термін призначався суддя ОСОБА_2 на посаду судді в 1993 році. Також заявник просила надати копію наказу № 10-К від 02.02.1993 року про призначення вказаного судді на посаду.

Листом від 06 жовтня 2016 року № 1-12/25/2016 Шевченківський районний суд м. Львова повідомив позивача про те, що у 1993 році суддя ОСОБА_2 відповідно до діючих нормативно - правових актів на даний період був обраний суддею Шевченківського районного суду м. Львова терміном на 10 років. До призначення суддею ОСОБА_2 в судовій системі не працював. Також суд роз'яснив, що надання копії наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду судді не видається можливим, оскільки накази відносяться до документів службового користування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належного обґрунтування того, що запитувана позивачем інформація відноситься до службової інформації.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI ,,Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Шевченківський районний суд належить до розпорядників інформації, а тому зобов'язаний був надати повну інформацію на запит позивача.

В силу приписів ч. 1 ст. 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є:1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Статтею 9 Закону № 2939-VI передбачено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці (ч.1).

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф ,,для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (ч.2).

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі (ч.3).

Закон України від 01 червня 2010 року № 2297-VI ,,Про захист персональних даних" регулює правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України № 2297-VI не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що службова інформація, передбачена в пункті 1 частини першої статті 9 Закону № 2939-VI, не може міститись у правових актах суб'єктів владних повноважень - нормативних чи індивідуальних. Такі акти є рішеннями у розумінні статті 9 Закону N 2939-VI і відповідно службова інформація може міститись лише в документах, які передували їх прийняттю.

Відповідно суперечитиме Закону № 2939-VI віднесення інформації, що міститься в нормативно-правових актах чи індивідуально-правових актах (накази, розпорядження, рішення тощо), до службової і надання таким актам грифу ,,для службового користування".

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла переконання щодо протиправності відмови відповідача у наданні позивачу публічної інформації - копії наказу про призначення судді на посаду, оскільки зазначений наказ не відноситься до службової інформації.

В силу приписів п. 2 ч.2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином, зобов'язавши відповідача надати позивачу публічну інформацію, а саме: копію наказу про призначення на посаду судді ОСОБА_2, суд першої інстанції діяв у відповідності до зазначених вимог законодавства.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Шевченківського районного суду м. Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року у справі № 813/236/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар

Ухвала в повному обсязі складена 10 серпня 2017 року.