Справа № 826/1398/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/1398/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

14 серпня 2017 року 09:00 справа №826/1398/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрбуд Інвест”

до

Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/1398/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 25 травня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; за відсутності заперечень представників сторін, на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 19 жовтня 2016 року №323/26-15-14-01-04/39534785 “Про результати документальної виїзної планової перевірки ТОВ “Укрбуд Інвест” (код за ЄДРПОУ 39534785) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 08 грудня 2014 року по 30 червня 2016 року” (далі по тексту – акт перевірки).

Такий висновок податкового органу ґрунтується на тому, що позивачем неправомірно сформовано дані податкового обліку за безтоварними операціями з придбання підрядних робіт у рамках господарських відносин з ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд” та безпідставним включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість, у зв’язку із не підтвердженням реальності господарських операцій, виходячи з відсутності у контрагентів достатньої матеріальної бази та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення спірних операцій; аналізом податкових накладних по ланцюгу постачання встановлено невідповідність по номенклатурі придбаного та реалізованого товару в розрізі асортименту; встановлено маніпулювання податковою звітністю внаслідок декларування нереальних поставок товарно-матеріальних цінностей та внесення неправдивих даних до звітності з податку на додану вартість; формування контрагентами сумнівного податкового кредиту; ненаданням до перевірки первинних документів у повному обсязі; наявність кримінального провадження та показів посадових осіб контрагентів щодо відсутності відношення до діяльності підприємств тощо. При цьому, як зазначено в акті перевірки, перерахування позивачем коштів по операціям з будівельно-монтажних робіт, які визнані нереальними, повинні кваліфікуватися не як оплата за надані послуги, а як безповоротна фінансова допомога, надана контрагентам позивача та підлягає відображенню у складі витрат, у зв’язку з чим дані операції не призвели до зменшення фінансового результату до оподаткування.

Позивач вважає протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, виходячи з того, що господарські операції із ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд” підтверджені належним чином оформленими первинними документами та податковими накладними, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ТОВ “Укрбуд Інвест” дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування даних податкового обліку, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування, та податкового кредиту.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з’ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб’єктності учасників господарської операції зв’язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ “Укрбуд Інвест” з його контрагентами – ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд”; мету придбання та обставини використання придбаних робіт/товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб’єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що позивачем укладено ряд договорів підряду з ТОВ “Тревіс Груп”, зокрема: від 09 червня 2016 року №822/3 на виконання загально-будівельних робіт на будівництві житлового будинку №3 з вбудовано прибудованим дошкільним закладом по вул. Обухівській, 35-а у Святошинському районі м. Києві; від 24 березня 2016 року №567/7 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві (жит. буд. №3, №4 між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (2-й пусковий комплекс); від 29 січня 2016 року №564/10 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві (жит. буд. №1, №2 між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (1-й пусковий комплекс); від 26 січня 2016 року №585/5 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві (жит. буд. №7 між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (4-й пусковий комплекс); від 05 квітня 2016 року №569/17 на виконання загально-будівельних робіт на реконструкції приміщень адміністративного будинку під житлові з надбудовою по бульвару Чоколовському, 27 Б у Солом’янському районі м. Києва; №566/29 від 04 квітня 2016 року на виконання загально-будівельних робіт на будівництві житлових будинків з вбудовано-прибудованим дитячим дошкільним закладом по вул. Обухівській 135-А в Святошинському р-ні м. Києва; від 01 лютого 2016 року №564/14/1 на виконання загально-будівельних робіт з реконструкції гуртожитків під житлові будинки з надбудовою, організацією вбудованих нежитлових приміщень та вбудовано-прибудованого паркінгу по вул. Освіти 16, 16А у Солом’янському районі м. Києва; від 01 лютого 2016 року №571/26/1 на виконання загально-будівельних робіт з будівництва будинку №2 готельно-житлового комплексу з приміщеннями соціально-побутового призначення на пр. Академіка Глушкова, 92-Б у Голосіївському районі м. Києва; від 28 січня 2016 року №572/13 на виконання загально-будівельних на будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Феодосійській, 2-є, 2-ж, 2-з, 2-і у Голосіївському районі м. Києва.

Також, позивач уклав із ТОВ “Тревіс Груп” договір поставки від 11 березня 2016 року №11/03 П, відповідно до якого ТОВ “Тревіс Груп” зобов’язувалося поставити позивачу будівельні матеріали, перелік яких зазначається у заявках.

В якості підтвердженням виконання поставки до матеріалів справи залучено товарно-транспортні накладні, накладні переміщення відносно товару та сертифікати якості/відповідності на товар.

Згідно з договірними цінами, довідками про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, підсумковими відомостями ресурсів, видатковими накладними ТОВ “Тревіс Груп” виконало обумовлені договорами роботи та поставило товар.

Протягом березня-квітня 2016 року ТОВ “Тревіс Груп” виписало на адресу позивача податкові накладні на загальну суму 32 161 750,92 грн., у тому числі податок на додану вартість – 6 432 350,00 грн.

Позивач уклав ряд договорів підряду із ТОВ “Максвел-Торг”, зокрема: від 05 травня 2016 року №568/16 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (3-й пусковий комплекс); від 28 січня 2016 року №586/7 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (5-й пусковий комплекс); від 26 червня 2016 року №585/5 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (4-й пусковий комплекс); від 04 травня 2016 року №567/9 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (2-й пусковий комплекс); від 29 січня 2016 року №564/10 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (1-й пусковий комплекс); від 02 лютого 2016 року №569/14 на виконання загально-будівельних робіт на реконструкції приміщень адміністративного будинку під житлові з надбудовою по бульвару Чоколовському 27 Б у Солом’янському районі м. Києва; від 27 січня 2016 року №571/26 на виконання загально-будівельних робіт з будівництва будинку №2 готельно-житлового комплексу з приміщеннями соціально-побутового призначення на пр. Академіка Глушкова. 92-Б у Голосіївському районі м. Києва; від 28 січня 2016 року №572/13 на виконання загально-будівельних на будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Феодосійській, 2-є, 2-ж, 2-з, 2-і у Голосіївському районі м. Києва; від 01 лютого 2016 року №564/14 на виконання загально-будівельних робіт з реконструкції гуртожитків під житлові будинки з надбудовою, організацією вбудованих нежитлових приміщень та вбудовано-прибудованого паркінгу по вул. Освіти 16, 16А у Солом’янському районі м. Києва; №563/3 від 29 січня 2016 року на виконання загально-будівельних робіт на будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями та паркінгом на вул. Горлівській, 215-а, 215-б, 215-в в Дарницькому районі м. Києва.

Згідно з договірними цінами, довідками про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в ТОВ “Максвел-Торг” виконало обумовлені договорами роботи.

Протягом лютого-травня 2016 року ТОВ “Максвел-Торг” виписало на адресу позивача податкові накладні на загальну суму 32 127 184,00 грн., у тому числі податок на додану вартість – 6 425 437,00 грн.

Крім того, позивачем уклав ряд договорів підряду з ТОВ “Демос-Буд”, зокрема: від 20 листопада 2015 року №582/11 на виконання загально-будівельних на будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Феодосійській, 2-є, 2-ж, 2-з, 2-і у Голосіївському районі м. Києва; від 12 листопада 2015 року №579/11 на виконання загально-будівельних робіт з будівництва будинку №2 готельно-житлового комплексу з приміщеннями соціально-побутового призначення на пр. Академіка Глушкова, 92-Б у Голосіївському районі м. Києва; від 25 листопада 2015 року №581/11 на виконання загально-будівельних робіт на реконструкції приміщень адміністративного будинку під житлові з надбудовою по бульвару Чоколовському, 27 Б у Солом’янському районі м. Києва; від 29 січня 2016 року №585/11 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (1-й пусковий комплекс); від 11 листопада 2015 року №580/11 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (2-й пусковий комплекс); від 23 листопада 2015 року №583/11 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (4-й пусковий комплекс); від 04 травня 2016 року №581/11 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (2-й пусковий комплекс); від 27 листопада 2015 року №586/1 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (5-й пусковий комплекс).

Згідно з договірними цінами, довідками про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в ТОВ “Демос-Буд” виконало обумовлені договорами роботи.

Протягом січня 2016 року ТОВ “Демос-Буд” виписало на адресу позивача податкові накладні на загальну суму 4 579 268,00 грн., у тому числі податок на додану вартість – 915 854,00грн.

Також, позивач уклад договори підряду із ТОВ “Вікторі Прайм”, зокрема: від 01 квітня 2016 року №564/12 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (3-й пусковий комплекс, житловий будинок №1, №2); від 01 квітня 2016 року №568/14 на виконання загально-будівельних робіт на житловому будівництві між вул. Новомостицька та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (3-й пусковий комплекс Житловий будинок №5, №6); від 04 квітня 2016 року №566/30 на виконання загально-будівельних робіт на будівництві житлових будинків з вбудовано-прибудованим дитячим дошкільним закладом по вул. Обухівській 135-А в Святошинському районі м. Києві.

Згідно з договірними цінами, довідками про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, підсумковими відомостями ресурсів ТОВ “Вікторі Прайм” виконало обумовлені договорами роботи.

Протягом квітня 2016 року ТОВ “Вікторі Прайм” виписало на адресу позивача податкові накладні на загальну суму 3 333 333,00 грн., у тому числі податок на додану вартість – 666 667,00 грн.

Позивач також уклав із ТОВ “Опт Торг Спешл” договір підряду від 26 квітня 2016 року №562/19 на виконання загально-будівельних робіт на будівництві житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом по пр. Возз’єднання, 21-В в Дніпровському районі м. Києва (II черга будівництва).

Крім того, позивач уклав із ТОВ “Опт Торг Спешл” договір поставки від 04 квітня 2016 року №04/04, відповідно до умов якого ТОВ “Опт Торг Спешл” зобов’язувалося поставити позивачу будівельні матеріали, перелік яких зазначається у заявках.

В якості підтвердженням виконання поставки до матеріалів справи залучено товарно-транспортні накладні, накладні переміщення товару та сертифікати якості/відповідності на товар.

Згідно з договірними цінами, довідками про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, підсумковими відомостями ресурсів та видатковими накладними ТОВ “Опт Торг Спешл” виконало обумовлені договором роботи та поставило товар.

Протягом квітня-травня 2016 року ТОВ “Опт Торг Спешл” виписало на адресу позивача податкові накладні на загальну суму 4 734 117,00 грн., у тому числі податок на додану вартість – 946 824,00 грн.

Розрахунки між позивачем та наведеними вище контрагентами проведені у безготівковій формі, що встановлено в акті перевірки та визнається сторонами.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діє з 01 січня 2015 року) об’єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від’ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від’ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

За визначенням статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік є обов’язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з положеннями частин четвертої-шостої Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов’язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Суд встановив, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (акти виконаних робіт та видаткові накладні), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”; про відсутність первинних документів під час перевірки або порушення вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності при визначенні фінансового результату за 2016 рік в акті перевірки не встановлено.

Висновки акта перевірки про не підтвердження реальності господарських операцій у зв’язку із ненаданням до перевірки журналів обліку виконаних робіт та погоджень на залучення для виконання робіт субпідпрядних організацій є помилковими, тому що наведене законодавство не ставить право платника на формування податкових вигод у залежність від наявності у платника таких документів, а тому відсутність такої документації саме по собі не може свідчити про вчинення позивачем порушення. При цьому під час розгляду справи з боку податкового органу не надано доказів того, що в ході перевірки вимагалися такі документи, але позивач відмовився їх надати, а саме відповідного акта відмови у наданні документів, що передбачено пунктом 85.6 статті 85 Податкового кодексу України.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов’язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд встановив, що основним видом діяльності ТОВ “Укрбуд Інвест” є будівництво житлових і нежитлових будівель, виконання інших спеціалізованих будівельних робіт, організація будівництва будівель; позивач має ліцензію на господарську діяльність, пов’язану із створенням об’єктів архітектури серії АЕ №639630, видану 30 березня 2015 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, строком дії до 23 грудня 2017 року.

Зібрані у справі докази підтверджують, що придбаний у ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд” комплекс робіт та товарів замовлялись позивачем з метою виконання господарських зобов’язань перед замовником ПАТ “Холдингова компанія “Київміськбуд” за відповідними договорами підряду від 22 квітня 2015 року, укладеними позивачем із ПАТ “Холдингова компанія “Київміськбуд” як замовником будівництва.

На підтвердження реальності господарських операцій та використання придбаних робіт/товарів у власній господарській діяльності позивач надав суду копії наступних документів: господарські договори, довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, підсумкові відомості ресурсів, графіки виконаних робіт, плани фінансування робіт, загальні журнали робіт, сертифікати відповідності закінченого будівництвом об’єкта, декларації про готовність до експлуатації об’єктів, сертифікати якості/відповідності на продукцію (будівельні матеріали), висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи стосовно відповідності продукції, видаткові накладні, податкові накладні, ліцензії на здійснення господарської діяльності зі створення об’єктів архітектури.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного надання робіт/поставки товарів вказує, що ТОВ “Укрбуд Інвест” здійснювало витрати на придбання у ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд” робіт/товарів для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

При цьому суд враховує, що в акті перевірки відповідачем не встановлено завищення задекларованих позивачем сум доходу від реалізації робіт/товарів, отриманих від вищевказаних контрагентів та сум зобов’язань з податку на додану вартість, нарахованого в ціні цих робіт/товарів, чим по суті визнається їх постачання.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував дані податкового обліку за перевірений період по взаємовідносинам з ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд”.

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд” були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що не заперечується відповідачем.

Суд відхиляє висновки акта перевірки про відсутність здійснення господарських операцій, зроблені на підставі отриманої податкової інформації, щодо порушень постачальниками та по ланцюгу постачання вимог оподаткування, виходячи з того, що зазначені обставини не підтверджується належними доказами, а ймовірні порушення постачальниками та їхніми контрагентами податкового чи іншого законодавства не створюють юридичних наслідків для добросовісного покупця.

У матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

В свою чергу, відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не доведено недостатності кількості трудових ресурсів для виконання спірних операцій та не доведено обсягів інших ресурсів, які були необхідні контрагентам для виконання спірних операцій, але були відсутні.

Що ж до викладених в акті перевірки обставин щодо здійсненого аналізу часу, витраченого на виконання спірних робіт, з чисельністю працюючих у контрагентів працівників, в ході якого відповідач дійшов висновку про недостатність такої кількості осіб для виконання спірних операцій, суд зазначає, що наведені розрахунки є приблизними та не враховують можливості роботи у понаднормовий час, роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, що є звичайним у сфері будівництва, а відтак наведені розрахунки не можуть вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження неможливості виконання контрагентами спірних операцій.

Посилання акта перевірки на інформацію ІС “Податковий блок” та Єдиного реєстру податкових накладних про відсутність у постачальників придбання товарів, зазначених у номенклатурі виписаних ними податкових накладних, які постачались на адресу ТОВ “Укрбуд Інвест”, яка, на думку відповідача, спростовує походження товару, суд до уваги не приймає, зважаючи на те, що реєстрації підлягають податкові накладні на суму податку на додану вартість більше 10 000,00 грн.

Суд також зазначає, що сам по собі протокол допиту чи наявність кримінального провадження не є достатніми та допустимими доказами фіктивної діяльності контрагентів, на що посилається відповідач. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 квітня 2012 року у справі №К-9574/08.

Крім того, висновки відповідача стосовно порушення позивачем податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд” ґрунтуються на обставинах здійснення відповідачем запиту до регіональних податкових інспекцій з метою отримання податкової інформації щодо документального підтвердження господарських відносин позивача із вказаними особами, та неотримання такої інформації станом на момент проведення перевірки і складання акта перевірки, тобто, по суті доводи відповідача про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на відсутності податкової інформації щодо діяльності вказаних підприємств.

В частині висновків акта перевірки про безпідставне зменшення позивачем фінансового результату до оподаткування та ототожнення відповідачем понесених витрат на придбання вказаних будівельних робіт та товарів із безповоротною фінансовою допомогою, суд зазначає наступне.

Так, за визначенням підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статі 14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це:

сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що ТОВ “Укрбуд Інвест” надавало ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд” суми безповоротної фінансової допомоги, зокрема у вигляді суми коштів згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, або у вигляді суми безнадійної заборгованості, або основної суми кредиту або депозиту, що надані без встановлення строків повернення такої основної суми.

При цьому суд звертає увагу, що ГУ ДФС у м. Києві не наведено, якій саме ознаці безповоротної фінансової допомоги відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статі 14 Податкового кодексу України відповідають кошти, сплачені позивачем на користь ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд”.

Натомість зібрані у справі докази вказують, що кошти сплачувалися позивачем за виконану роботу та поставлений товар, а доводи відповідача про відсутність реального здійснення господарських операцій щодо поставки робіт та товару на адресу ТОВ “Укрбуд Інвест” нормативно та документально не підтверджуються.

Відтак, суд вважає безпідставним ототожнення відповідачем понесених витрат на придбання вказаних будівельних робіт та товарів із безповоротною фінансовою допомогою.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих документів, а також придбання товарів та робіт метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток за даним епізодом порушення є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов’язання з податку на прибуток - протиправним.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із постачальниками, суд керується наступним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов’язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв’язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв’язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд” робіт/товарів безпосередньо пов’язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов’язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов’язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд”, були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку робіт/товарів.

Перелік та реквізити податкових накладних, виписаних постачальниками та які стали підставою для формування податкового кредиту, наведено в акті перевірки (стор. 154, 155, 159-161, 165, 166, 177, 187, 188).

Позивач надав суду належним чином засвідчені копії роздрукованих електронних податкових накладних, з які підтверджують відповідність виписаних постачальниками податкових накладних вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу, що порушень з приводу правильності оформлення та реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Відповідно до приписів статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах “Інтерсплав” проти України (2007 рік, заява №803/02),“Булвес“ АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і “Бізнес Супорт Центр” проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання “справедливого балансу” між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що “справедливий баланс” не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов’язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ “Тревіс Груп”, ТОВ “Опт Торг Спешл”, ТОВ “Вікторі Прайм”, ТОВ “Максвел-Торг” та ТОВ “Демос-Буд”, тому, висновки актів перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість протиправним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Укрбуд Інвест” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрбуд Інвест” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрбуд Інвест” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 354 239,66 грн. (триста п’ятдесят чотири тисячі двісті тридцять дев’ять гривень шістдесят шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко