Справа № 817/1068/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2017 рокуР і в н е 817/1068/17
15год. 55хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Комшелюк Т.О. (головуючий), суддів Дорошенко Н.О. Щербакова В.В. , за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача 1: представник не прибув,

відповідача 2: представники Філонюк В.С., Іл'юк Н.В.,

відповідача 3: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, Державної казначейської служби України про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції щодо розгляду скарги, зобов'язати Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради скасувати державну реєстрацію змін, стягнути з Міністерства юстиції України моральну шкоду в сумі 100000грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним було подано скаргу на дії державного реєстратора щодо дотримання вимог, визначених законодавством, яке регламентує державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Міністерство юстиції своїм наказом відмовило позивачу у задоволенні скарги з тих підстав, що в скарзі не зазначені норми законодавства, порушені на думку скаржника. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки ним вказувались норми законодавства, які на його думку були порушені, а саме: ст.60 Закону України «Про господарські товариства»; п.4.4. Статуту приватного вищого навчального закладу ТзОВ «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж»; рішення щодо обрання ОСОБА_4 виконуючим обов'язки директора «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж (у формі товариства з обмеженою відповідальністю), прийняте загальними зборами без належних в них повноважень, оскільки присутні в сукупності не володіють більш як 60 відсотками загальної кількості голосів. Також позивач вказує, що Міністерством були порушені терміни розгляду його скарги, терміни надсилання рішення скаржнику, тривалим періодом між засіданнями комісії з питань розгляду скарг, затягуванням поштового відправлення наказу із супровідним листом, скарга розглянута за його відсутності. Таким чином, на думку позивача, неправомірне рішення Міністерства юстиції України щодо видачі наказу та супровідного листа до нього завдало йому значної моральної шкоди. Крім того, позивач просить скасувати реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі про обрання виконуючим обов'язки директора коледжу ОСОБА_4 Така реєстрація відбулась 21 вересня 2016 року та внесена державним реєстратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради ОСОБА_5 в реєстрі 5006283 на підставі протоколу позачергових загальних зборів приватного вищого навчального закладу «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) №1 від 17 вересня 2016 року, оскільки рішенням господарського суду, яке набрало законної сили, вказаний протокол зборів засновників приватного вищого навчального закладу «Рівненський економіко гуманітарний та інженерний коледж» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) визнаний недійсним. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача 1- Міністерство юстиції України (далі по тексту відповідач 1), заперечень проти позову суду не надав, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений.

Представник відповідача 2 - Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (далі по тексту відповідач 2), подав письмові заперечення, в яких зазначив, що він керується у своїй діяльності Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" та іншими нормативно-правовими актами. Оскаржувана реєстраційна дія, як стверджує відповідач 2, була вчинена відповідно до чинного законодавства. Окрім того, відповідач 2 вказує, що позовні вимоги позивача, про зобов'язання скасувати державну реєстрацію змін від 21 вересня 2016 року до відомостей про юридичну особу Приватний вищий навчальний заклад «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж», є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача 2 та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають, в зв'язку з чим просив відмовити у зазначеній позовній вимозі.

В судовому засіданні представники відповідача 2 підтримали пояснення, викладені у запереченні та надані в ході розгляду справи.

Представник відповідача 3 - Державна казначейська служба України (далі по тексту відповідач 3), у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений.

З врахуванням ст. 128 КАС України суд здійснює розгляд справи за відсутності відповідача 1 та відповідача 3, оскільки їх неявка не є перешкодою для вирішення вказаного спору.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд виходить з наступного.

Обставини справи:

21.09.2016 державним реєстратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради проведено реєстраційну дію за №5006283 щодо внесення змін до відомостей про ТзОВ «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж», які містяться в Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), за наслідками якої внесені відомості щодо прізвища, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи: ОСОБА_4, 20.09.2016 (тимчасово виконуючий обов'язки директора) - керівник, ОСОБА_4, 20.09.2016 - підписант.

11.10.2016р. позивачем подано скаргу на дії державного реєстратора до Міністерства юстиції України.

09.12.2016 року відповідач 1 прийняв наказ №1719/7 «Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 11.10.2016».

14.12.2016 відповідач 1 супровідним листом №3/23837-0-32-16/19К «Про направлення наказу» надіслав оскаржуваний наказ позивачу.

30.01.2017 рішенням господарського суду Рівненської області у справі №918/1260/16 визнано недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж», оформлене протоколом №1 від 17 вересня 2016 року.

19.04.2017 постановою Рівненського апеляційного господарського суду рішення господарського сулу Рівненської області від 30.01.2017 у справі №918/1260/16 залишено без змін.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Щодо позовних вимог позивача про визнання наказу відповідача 1 №1719/7 від 09.12.2016 р. протиправним та його скасування, стягнення моральної шкоди.

Судом встановлено та зазначено вище по тексту, що 11.10.2016р. позивач направив скаргу відповідачу 1.

Зазначена скарга подана на дії державного реєстратора. Із змісту скарги слідує, що позивач вважає дії державного реєстратора про внесення відомостей до ЄДР щодо зазначення виконуючим обов'язки директора приватного вищого навчального закладу «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) ОСОБА_4, незаконними і така реєстраційна дія має бути скасована. Далі позивач у скарзі викладає підстави з яких має бути скасована реєстраційна дія, а саме: ст.60 Закону України «Про господарські товариства»; п.4.4. Статуту приватного вищого навчального закладу ТзОВ «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж»; рішення щодо обрання ОСОБА_4 виконуючим обов'язки директора «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж (у формі товариства з обмеженою відповідальністю), прийняте загальними зборами без належних в них повноважень, оскільки присутні в сукупності не володіють більш як 60 відсотками загальної кількості голосів.

09.12.2016 відповідач 1 прийняв наказ, яким відмовив позивачу у задоволенні скарги.

Із змісту вказаного наказу вбачається, що підставою для відмови стало те, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а саме: не зазначено норми законодавства, порушені, на думку скаржника.

Так, законом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців є Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» №755-IV від 15.05.2003, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №755).

Розділом V вказаного Закону врегульовані питання щодо оскарження реєстраційних дій, відмови в державній реєстрації, бездіяльності державного реєстратора, відповідальність у сфері державної реєстрації.

Відповідно до ст.34 Закону №755, зокрема, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі рішення суду); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть встановити інші строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України чи його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від скаржника поштового відправлення із скаргою, зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У разі якщо останній день строку для подання скарги, зазначеного в частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

2) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, порушені на думку скаржника;

3) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

3-1) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення, повідомлення або реєстраційної дії державного реєстратора та/або внесення відомостей до Єдиного державного реєстру;

4) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складення скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Згідно із ч.6 ст.34 Закону №755, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема, про відмову в задоволенні скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Частиною 8 статті 34 цього ж Закону встановлено, що Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо, зокрема, скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті.

Частиною 9 статті 34 Закону №755 вказано, що порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Частина 10 статті 34 Закону №755 передбачає, що рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015 затверджений Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Порядок).

Пунктом 2 зазначеного Порядку (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно із п.3 Порядку, зокрема, розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено, що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов'язкові відомості, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та/або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

В силу норм п.4 Порядку, розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб'єктом розгляду скарги.

Пунктом 12 Порядку зазначено, що за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу

Із системного аналізу викладених правових норм вбачається, що метою Закону №755 є врегулювання відносин, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Такі відносини регулюються Конституцією України, цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону (ч.1 ст.2 Закону).

Отже, державний реєстратор, здійснюючи реєстраційні дії, зобов'язаний керуватися Конституцією України, цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Суд уважає, що оскільки скарга позивача стосується вчинення державним реєстратором реєстраційних дій та подана в межах Закону №755, то логічним є припущення щодо того, що позивач мав би вказати у своїй скарзі норму цього Закону чи нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону, які, на думку позивача, порушив державний реєстратор при здійсненні реєстраційних дій. Тобто, в даному випадку суд говорить про те, що позивач у своїй скарзі помилився, вказуючи на порушення державним реєстратором ст.60 Закону України «Про господарські товариства», так як останній не керується у своїй діяльності зазначеним Законом.

Однак, суд звертає увагу на зміст п.2 ч.5 ст.34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», яка встановлює, що скарга має бути викладена у письмовій формі та містити, зокрема, зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, порушені на думку скаржника.

Зазначений зміст норми права не містить чіткості, зрозумілості, а також допускає неоднозначне її трактування в частині: «зазначення норми законодавства, порушені на думку скаржника». Підтвердженням вказаного і слугує поданий позов до суду. Суд наголошує, що Закон має бути доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні, а відсутність вищевказаних вимог порушує головну вимогу до законів - «якість закону».

Суд стверджує, що відповідач 1, в силу своїх повноважень мав змогу та мав би розглянути скаргу позивача по суті, в присутності останнього та вказати позивачу на недоліки, викладені у скарзі, роз'яснити позивачу фактичний зміст п.2 ч.5 ст.34 вказаного закону із правильним його застосуванням. Натомість відповідач 1 відмовив у задоволенні скарги, фактично з формальних підстав, чим позбавив позивача права на ефективний засіб юридичного захисту, що є порушенням ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім того, судом встановлено, що доводи позивача про порушення Міністерством юстиції України термінів розгляду його скарги, термінів надсилання рішення скаржнику, тривалим періодом між засіданнями комісії з питань розгляду скарг, затягуванням поштового відправлення наказу із супровідним листом та те, що скарга розглянута за його відсутності є повністю прийнятними з огляду на таке.

Нормами чинного законодавства, зазначеними вище по тексту постанови чітко регламентовано, що скарга розглядається у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», при цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Як встановлено судом, висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації датований 10.11.2016р., а скарга позивача 11.10.2016. Отже комісія розглянула скаргу в 30 денний термін, що, на перший погляд, відповідає строкам визначеним у законодавстві та зазначеними вище по тексту.

Та суд повторює, що в задоволенні скарги позивача відмовлено з формальних підстав. При цьому суд стверджує, що встановлення невідповідності скарги вимогам чинного законодавства не потребує додаткового вивчення, отже така скарга мала б бути вирішена не пізніше п'ятнадцяти днів від дня її отримання. Таким чином суд приходить до висновку про порушення строків розгляду скарги позивача комісією.

Також судом встановлено, що відповідачем 1, на підставі висновку комісії, прийнятий наказ про відмову у задоволенні скарги позивача лише 09.12.2016р., тобто майже через місяць після отримання висновку комісії.

Суд наголошує, що чинним законодавством встановлено, що загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів. В даному випадку мається на увазі, що у ці 45 днів має бути прийнятий і висновок комісії за наслідками розгляду скарги і відповідний наказ на підставі такого висновку (за умови, що скарга розглядається по суті). Окрім того, судом встановлено, що наказ відповідача 1 направлений позивачу після спливу 3-х робочих днів, встановлених законом, що є порушенням.

З врахуванням викладеного, доводи позивача щодо позовної вимоги до відповідача 1 є підтвердженими належними та допустимими доказами і дають підстави суду для прийняття рішення про визнання оскаржуваного наказу протиправним та його скасування.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача 1 то така позовна вимога належить до часткового задоволення з врахуванням наступного.

Згідно із нормою статті 23 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

В силу норми статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при цьому моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні престижу або ділової репутації, у порушенні цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, враховується тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках та інші чинники.

Із викладених правових норм слідує, що моральна шкода є скоріше частиною морального задоволення щодо відновлення справедливості, і в той же час, не є засобом збагачення.

При цьому, така шкода, завдана державним органом стягується з Державного бюджету України, а не з державного органу.

Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень позивач зазнав моральної шкоди, оскільки він є відомою в місті людиною, доктор педагогічних наук, кандидат фізико-математичних наук, професор, засновник коледжу, який упродовж 14 років його очолював. Через неправомірне рішення відповідача 1, позивач відчуває постійний психологічний дискомфорт у спілкуванні з колегами по роботі, знайомими, що є не що інше, як порушення стану душевної рівноваги, втрата посади директора коледжу, а також втрата нормальних життєвих зв'язків. Крім того, позивач змушений докладати значних зусиль для відновлення втраченого авторитету.

Моральна шкода, яку зазнав позивач, не може бути виправлена шляхом лише констатації судом факту порушення. Проте розмір заявленої суми 100000грн., на думку суду, є надмірним. Об'єктивно оцінюючи ситуацію, здійснюючи оцінку на засадах справедливості, суд присуджує позивачу 30000грн. відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України. Решту заявленої позивачем моральної шкоди суд відхиляє.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради скасувати державну реєстрацію змін, то така позовна вимога також належить до задоволення, але з урахуванням ст. 162 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, та зазначено вище по тексту постанови, 21.09.2016 державним реєстратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради проведено реєстраційну дію за №5006283 щодо внесення змін до відомостей про ТзОВ «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж», які містяться в Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), за наслідками якої внесені відомості щодо прізвища, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи: ОСОБА_4, 20.09.2016 (тимчасово виконуючий обов'язки директора) - керівник, ОСОБА_4, 20.09.2016 - підписант.

30.01.2017 рішенням господарського суду Рівненської області у справі №918/1260/16 визнано недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж», оформлене протоколом № 1 від 17 вересня 2016 року.

19.04.2017 постановою Рівненського апеляційного господарського суду рішення господарського сулу Рівненської області від 30.01.2017 у справі №918/1260/16 залишено без змін.

Тобто, рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж», оформлене протоколом № 1 від 17 вересня 2016 року, на підставі якого була вчинена реєстраційна дія, визнано недійсним.

При цьому обставини щодо визнання вказаного рішення засновників недійсним встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Згідно із ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що реєстраційна дія від 21.09.2016, вчинена державним реєстратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради за №5006283 щодо внесення змін до відомостей про ТзОВ «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж», які містяться в Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), за наслідками якої внесені відомості щодо прізвища, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи: ОСОБА_4, 20.09.2016 (тимчасово виконуючий обов'язки директора) - керівник, ОСОБА_4, 20.09.2016 - підписант, належить до скасування.

При цьому, вирішуючи зазначену вище позовну вимогу до відповідача 2, суд керується ч.2 ст.162 КАС України, яка встановлює, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку про часткове підтвердження доводів позивача, тому позовні вимоги належить до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивачем сплачений судовий збір за вимоги майнового (моральна шкода) та немайнового характеру.

При цьому, згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, але судовий збір ним був сплачений в сумі 1000грн., то суд уважає вказану суму коштами судового збору, внесеними у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Станом на час розгляду справи клопотання від позивача про повернення сплаченої суми судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди не надходило, отже у суду відсутні правові підстави для винесення ухвали про повернення зазначеного судового збору.

Щодо решти судового збору, то сплачений судовий збір за вимоги немайнового характеру присуджуються позивачу у відповідності до ч.3 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1719/7 від 09.12.2016 "Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 11.10.2016" в повному обсязі.

Скасувати державну реєстрацію змін від 21.09.2016 до відомостей про юридичну особу Приватний вищий навчальний заклад «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю), ЄДРПОУ №32171210, що містяться в Єдиному державному реєстрі №5006283 про обрання виконуючим обов'язки директора ОСОБА_4

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Міністерства юстиції України судовий збір у розмірі 673,00 грн.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради судовий збір у розмірі 673,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Комшелюк Т.О.

Судді Дорошенко Н.О.

Щербаков В.В.