Справа № 803/846/17
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Справа № 803/846/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Березної Т.О.,

представників третьої особи Католик Ю.В., Свідерського О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Волинській, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Володимир-Волинська міська рада Волинської області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_5.) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Волинській області), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.05.2017 №5, №5 повністю та від 15.05.2017 №02/03201301 в частині збільшення суми податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб в розмірі 16665,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нарахування контролюючим органом згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень орендної плати за земельні ділянки, що перебувають в комунальній власності, згідно договорів оренди землі від 14.11.2012 року та 25.10.2013 року за 2016-2017 роки є необґрунтованим та безпідставним. Вказує, що договір оренди землі від 14.11.2012 року станом на 01.01.2016 року припинив свою дію і будь-яких додаткових угод сторонами не укладалось, державна реєстрація даного договору не була проведена.

Що стосується договору оренди землі від 25.10.2013 року, позивач зазначає, що останній був укладений строком до 26.11.2015 року. 25.12.2015 було укладено додаткову угоду до вказаного договору, якою продовжено строк дії договору на 2 роки, до 26.11.2017 року, однак державна реєстрація також проведена не була, тому відповідно в 2016 та 2017 роках спірні земельні ділянки не перебували і не перебувають в користуванні (оренді) орендарів по вказаних договорах, в тому числі ОСОБА_5 Крім того, 24.10.2016 позивач продав належну йому частину нерухомого майна, що знаходиться на цій земельній ділянці, тому відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до покупця нерухомого майна перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташоване таке нерухоме майно, а тому нарахування податковим органом позивачу орендної плати по ньому починаючи з 24.10.2016 є протиправним і з цих підстав.

Ухвалою суду від 21.07.2017 залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Володимир-Волинську міську раду Волинської області (а.с.51-53).

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Між Володимир-Волинською міською радою як орендодавцем та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 як орендарями 14.11.2012 року було укладено договір оренди землі по АДРЕСА_1 в м.Володимир-Волинський строком на 2 роки. Вказаний договір після закінчення терміну його дії був поновлений згідно з рішенням міської ради від 09.09.2015 року шляхом укладення нового договору. Однак новий договір оренди не пройшов державну реєстрацію, відтак право оренди у позивача не виникло. Крім того, між Володимир-Волинською міською радою як орендодавцем та ОСОБА_5, ОСОБА_8 як орендарями 25.10.2013 року укладено договір оренди землі по АДРЕСА_2 в м.Володимир-Волинський строком на 2 роки. Після спливу вказаного строку 25.12.2015 року було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 25.10.2013 року, якою продовжено термін дії договору на 2 роки до 25.11.2017 року. Однак вказана додаткова угода не була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав, а тому фактичного продовження права оренди вказаної земельної ділянки не відбулось. Водночас вказує, що 24.10.2016 року позивачем та ОСОБА_8 відчужено майно, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_2, внаслідок чого право оренди у позивача припинилось з моменту відчуження об'єкта нерухомості. За вказаних обставин представник позивача зазначає про безпідставне нарахування ОСОБА_5 орендної плати за 2016-2017 роки.

Представник відповідача в поданих запереченнях на адміністративний позов та в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що рішенням Володимир-Волинської міської ради від 09.09.2015 №46/11 поновлено термін дії договору оренди від 14.11.2012 року на п'ять років, тобто позивач є користувачем земельної ділянки, а отже й платником орендної плати. При цьому зазначила, що якщо після закінчення строку дії договору оренди платник не передає земельну ділянку орендодавцю за актом приймання-передачі, продовжує нею користуватись та не отримав письмового заперечення від орендодавця щодо використання такої ділянки, то до поновлення дії договору оренди такий платник має сплачувати орендну плату відповідно до умов попереднього договору землі. Що стосується договору оренди землі від 25.10.2013 року, вказала, що відповідно до укладеної додаткової угоди від 25.12.2015 до вказаного договору строк дії договору продовжено на 2 роки до 26.11.2017. Несвоєчасна реєстрація даної додаткової угоди не є підставою вважати, що позивач не є орендарем, оскільки продовжував користуватись даною земельною ділянкою. Крім того, при продажі нерухомого майна договір оренди не припиняється автоматично, жодної інформації щодо припинення або розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки у власність Володимир-Волинської міської ради на адресу контролюючого органу не надходило.

Представники третьої особи у судовому засіданні заперечили проти позову ОСОБА_5, зазначивши, що позовні вимоги є не обґрунтованими та безпідставними, оскільки земельні ділянки, співорендарем яких є позивач, не повернені відповідно до акту прийому-передачі, як передбачено укладеними договорами оренди землі від 14.11.2012 та від 25.10.2013, а тому знаходяться у користуванні ОСОБА_5 Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою і з 01.01.2016 року відповідно до внесених змін до ПК України державна реєстрація договорів оренди не є обов'язковою. Крім того, ОСОБА_5 є співвласником об'єктів нерухомості, які безпосередньо знаходяться на земельних ділянках, а тому просять в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.11.2012 року між Володимир-Волинською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (Орендарі) укладено Договір оренди землі, відповідно до умов якого орендарі прийняли в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 5140 м2, в тому числі: 4406 м2 - капітальна одноповерхова споруда, 705 м2 - під проїздами, проходами, площадками, 29 м2 - під спорудами; на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, приміщення, які належать орендарям на праві власності (а.с.9-10).

Згідно з п.10 даного Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації.

Також, між Володимир-Волинською міською радою (орендодавцем) і ОСОБА_5, ОСОБА_8 (орендарями) було укладено договір оренди землі від 25.10.2013 року (а.с.11-12), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендарі приймають в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової і громадської забудови для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі рішення Володимир-Волинської міської ради №28/14 від 18.10.2013 року. Відповідно до умов вказаного договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 454 м2. Договір укладено на 2 роки.

Державну реєстрацію речового права - права оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0454 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення - для обслуговування приміщень контори, здійснено 26.11.2013, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.05.2017 року №87276659 (а.с.16).

Додатковою угодою від 25.12.2015 року до договору оренди землі від 25.10.2013 року сторони продовжили строк дії договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, до 26.11.2017 року на підставі рішення Володимир-Волинської міської ради №4/19 від 24.12.2015 (а.с.13). Однак, державну реєстрацію речового права на підставі додаткової угоди від 25.12.2015 року не здійснено.

Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради листом №505/1.27/2-17 від 13.03.2017 року (а.с.33-34) повідомив Володимир-Волинську ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області про несплату орендарями орендної плати за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з 16.11.2014 року. Даний лист також містить дані, що рішенням сесії Володимир-Волинської міської ради від 09.09.2015 року №46/11 поновлено термін дії договору оренди даної земельної ділянки на п'ять років (а.с.18-19), в п'ятиденний термін після прийняття такого рішення проект договору оренди землі разом з витягом з рішення були передані в ЦНАП для подальшого підписання та державної реєстрації згідно ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України і 25.11.2015 року, відповідно до опису видачі документів №П 5252, проект договору в трьох примірниках був виданий землекористувачам, однак право оренди земельної ділянки в подальшому не зареєстровано.

Крім того, Володимир-Волинська міська рада вказаним листом також повідомила, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 площею 454 м2 знаходиться приміщення контори, яке належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Договір оренди від 26.11.2013 року №3542033 земельної ділянки площею 454 м2 за адресою: АДРЕСА_2 для обслуговування приміщення контори закінчився 26.11.2015 року. Рішенням сесії №4/19 від 24.12.2015 року поновлено термін дії договору оренди землі на два роки до 26.11.2017 року. В п'ятиденний термін після прийняття рішення проект додаткової угоди до договору оренди землі із витягом з рішення були передані в ЦНАП для подальшого підписання та державної реєстрації згідно ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України. Додаткова угода до договору оренди підписана, проте право оренди земельної ділянки не зареєстровано.

Головним управлінням ДФС у Волинській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.287.5 ст.287, п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України винесено податкові повідомлення-рішення:

від 24.05.2017 №5, яким визначено ОСОБА_5 суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 6219,60 грн. (земельна ділянка по АДРЕСА_1);

від 24.05.2017 №5, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 10348,03 грн. (земельна ділянка по АДРЕСА_2);

від 15.05.2017 №02/03201301, яким ОСОБА_5 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 20263,02 грн. (в тому числі: 6058,72 грн. за земельну ділянку по АДРЕСА_1; 10797,69 грн. за земельну ділянку по АДРЕСА_2; 3406,61 грн. за земельну ділянку по АДРЕСА_3 - не оспорюється позивачем) (а.с.6-8, 50).

Розрахунок грошових зобов'язань зроблено із врахуванням коефіцієнтів індексації та загальної кількості орендарів, тобто частка позивача в розмірі орендної плати становить 1/5 по адресі: АДРЕСА_1 та 1/2 по адресі: АДРЕСА_2 (а.с.50).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпункту 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Отже, ПК України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Водночас справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХII ПК України.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пункт 287.1 статті 287 ПК України передбачає, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Приписами статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону України від 06.10.1998 №161-ХІV «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За статтями 125 і 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, яким може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі №21-804а16, яка в силу частини першої статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, між ВАТ «Володимир-Волинське ремонтно-транспортне підприємство» (продавець) та ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (покупці) був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_5 набув у власність 1/5 частини майна, а саме: приміщення майстерні по ремонту комбайнів площею 4521,60 м2 - літера «Д-2», розташованого по АДРЕСА_5 в м.Володимир-Волинський Волинської області (а.с.96), про що в реєстрі права власності на нерухоме майно вчинено відповідний запис (а.с.95).

На підставі рішення Володимир-Волинської міської ради №21/13 від 19.10.2012 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації, проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 передано земельну ділянку по АДРЕСА_1 в м.Володимир-Волинський площею 5140 м2 в оренду строком на 2 роки, про що укладено договір оренди землі від 14.11.2012 року (а.с.93, 99-102).

Рішенням Володимир-Волинської міської ради від 09.09.2015 року №46/11 за заявами орендарів, в тому числі і позивача, поновлено вищевказаний договір оренди шляхом укладення нового договору та зобов'язано зареєструвати його відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.103-105).

Судом встановлено, що новий договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м.Володимир-Волинський не був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав, що в свою чергу, на думку позивача, доводить відсутність обов'язку зі сплати орендної плати.

Однак, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_5 продовжує володіти 1/5 часткою майна, яке знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, отже є землекористувачем вказаної земельної ділянки, тому в силу вимог чинного податкового законодавства зобов'язаний сплачувати орендну плату.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 24.05.2017 №5, яким визначено ОСОБА_5 суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 6219,60 грн. за земельну ділянку по АДРЕСА_1, а також податкове повідомлення-рішення від 15.05.2017 №02/03201301 в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 6058,72 грн. за земельну ділянку по АДРЕСА_1 прийняті правомірно, з огляду на що позовні вимоги ОСОБА_5 в цій частині до задоволення не підлягають.

Водночас матеріали справи свідчать, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.10.2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (продавці) передали у власність ОСОБА_10 (покупцю) нерухоме майно, а саме: контору Я-2, загальною площею 592,8 м2, основною площею 435,1 м2, що знаходиться за адресою: м.Володимир-Волинський, АДРЕСА_4 та розташована на земельній ділянці площею 454 м2, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.14-15).

Отже, в силу приписів статті 120 Земельного кодексу України та з врахуванням положень пункту 287.6 статті 287 ПК України до нового власника нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Володимир-Волинський, АДРЕСА_4, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщене, а право попереднього користувача, в даному випадку ОСОБА_5, припинилось автоматично, в силу закону та не потребувало оформлення припинення права користування земельною ділянкою будь-якими актами та документами.

Відтак, нарахування контролюючим органом податкового зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку по АДРЕСА_2 в м.Володимир-Волинський позивачу, починаючи з 24.10.2016 року, є неправомірним.

Як вбачається з розрахунку нарахування орендної плати ОСОБА_5 (а.с.50), податковим повідомленням-рішенням від 15.05.2017 №02/03201301 позивачу визначено податкове зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 20263,02 грн., з яких по земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в розмірі 10797,69 грн.

Враховуючи, що право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 у м.Володимирі-Волинському в позивача припинилось з 24.10.2016 у зв'язку з реалізацією об'єкта нерухомості, що знаходиться на даній землі, тому орендну плату слід було контролюючому органу нараховувати з 01.01.2016 по 24.10.2016, а саме:

10797,69 грн. (плата за 2016 рік) : 12 (місяців) = 899,81 грн. (за 1 місяць 2016 року)

899,81 грн. : 31 х 23 = 667,60 грн. (за 23 дні жовтня 2016 року);

899,81 грн. х 9 (січень-вересень 2016 року) + 667,60 грн. = 8765,89 грн. (орендна плата з фізичних осіб за період з 01 січня 2016 року по 23 жовтня 2016 року, яка нарахована правомірно);

10797,69 - 8765,89 грн. = 2031,80 грн. (за період з 24.10 2016 по 31.12.2016 плата, яка підлягає скасуванню).

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2017 №02/03201301 в частині визначення ОСОБА_5 суми податкового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб в розмірі 2031,80 грн.

Крім того, відповідачем за 2017 рік ОСОБА_5 по земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, визначено податкове зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб в розмірі 10348,03 грн. (податкове повідомлення-рішення від 24.05.2017 №5). З аналогічних підстав (припинення права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 у м.Володимирі-Волинському з 24.10.2016 року) суд дійшов висновку про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 24.05.2017 №5.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що відсутність державної реєстрації у встановленому законом порядку права оренди земельної ділянки згідно додаткової угоди від 25.12.2015 року не породжує у ОСОБА_5 обов'язку сплати орендної плати за земельну ділянку, оскільки позивач зобов'язаний нараховувати та сплачувати земельний податок на загальних підставах з моменту набуття права власності на нерухоме майно до моменту припинення цього права.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Стаття 654 ЦК передбачає розірвання договору в тій самій формі, що передбачена для його укладення.

Таким чином, для цілей регулювання земельних відносин виникнення права оренди земельної ділянки та припинення цього права пов'язане із фактом державної реєстрації відповідного договору (припинення цього договору).

Однак, податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні особи. Наведене означає і відсутність обов'язкової реєстрації факту розірвання, припинення договору оренди землі для встановлення обставин щодо припинення податкового обов'язку платника.

Враховуючи пріоритетність застосування спеціальних норм Податкового кодексу України перед іншими нормами законодавства у регулюванні податкових правовідносин, суд дійшов висновку, що недотримання норм земельного законодавства щодо реєстрації права оренди земельної ділянки (набуття і припинення цього права) не може бути підставою для звільнення землекористувача від плати за землю. При цьому, орендна плата є платежем за фактичне використання земельної ділянки, на якій знаходяться об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності землекористувача.

Пунктом 288.1 статті 288 ПК України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і 278 цього Кодексу.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього ж Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Водночас абзацом першим пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність прийнятих ГУ ДФС у Волинській області у Волинській області податкових повідомлень-рішень від 15.05.2017 №02/03201301 на суму оскаржуваного позивачем податкового зобов'язання з орендної плати за 2016 рік в розмірі 14633,42 грн. та від 24.05.2017 №5 повністю, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Як визначено частинами першою, третьою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, слід присудити на користь позивача здійснені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 233,60 грн. (квитанція від 05.07.2017 № 0.0.800040560) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15 травня 2017 року №02/03201301 в частині визначення суми податкового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб в розмірі 2031,80 грн. та від 24 травня 2017 року №5 повністю.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_6) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ) судовий збір в сумі 233,60 грн. (двісті тридцять три грн. 60 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Постанова в повному обсязі складена 08 серпня 2017 року.