Справа № 817/1139/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року 12 год. 35 хв. РівнеСправа № 817/1139/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; позивача - ОСОБА_1; представника відповідача - Максимчука В.П. (довіреність від 22 лютого 2017 року); розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, викладеної у листі від 04.07.2017 №К-2629/0-5730/0/6-17; зобов'язати відповідача вчинити дії по розгляду питання для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність ОСОБА_1, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства у порядку та у спосіб, передбачений п.7 ст. 118 Земельного кодексу України. Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Ухвалою судді від 28.07.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, однак йому відмовлено у цьому. Підставою для відмови відповідач вказав положення Стратегії удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413. Однак, як зазначив позивач у судовому засіданні, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Однак, на думку позивача, Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області було протиправно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, всупереч вимогам Земельного кодексу України та Конституції України. Тому, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання прибув представник відповідача та заперечив проти адміністративного позову, вказав, що дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області відповідають вимогам законодавства, а відтак правомірні та обґрунтовані. Представник зазначив, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області прийнято наказ №292 від 21.06.2017, яким затверджено Перелік земельних ділянок, які можуть бути передані громадянам у власність у ІІІ кварталі 2017 року. Даний Перелік опубліковано на веб-сайті відповідача. Відповідно до вказаної Постанови КМУ відповідач зобов'язаний надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції. Оскільки земельна ділянка площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району, відсутня у переліку, то відмова позивачу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області є правомірною та обгрунтованою.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 14.08.2017.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

06.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність для ведення особистого селянського господарства з земель державної власності на території Новоукраїнської сільської ради Рівненького району Рівненської області.

Листом №К-2629/0-5730/0/6-17 від 04.07.2017 Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області відмовило позивачу у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 затверджено Стратегію удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, якою визначено механізм передачі у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення Держгеокадастром та його територіальними органами. Відповідно до Стратегії затверджено Перелік земельних ділянок, які можуть бути передані громадянам у власність у ІІ кварталі 2017 року. Крім того, відповідач у відмові вказав, що пріоритет у наданні дозволів на розроблення документації із землеустрою та передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації надається учасникам антитерористичної операції (а.с.8).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом «б» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам, серед іншого, для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

На підставі пункту «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

В силу вимог частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої та сьомої статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, частина сьома статті 118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Тобто, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути невідповідність місця розташування об'єкта вимогам саме схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, генеральних планів населених пунктів тощо.

Однак, у своєму рішенні щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, відповідач жодним чином не вказав про будь-яку невідповідність місця розташування об'єкта.

При цьому, вказане рішення Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №К-2629/0-5730/0/6-17 від 04.07.2017 містить підставу для відмови, яка не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України. Отже, зазначене рішення винесене відповідачем всупереч вказаної норми законодавства, тобто не на підставі закону України, а відтак рішення є протиправним.

Посилання відповідача у спірному рішенні на Постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» від 07.06.2017 №413, як на підставу для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є необґрунтованим, оскільки вказана постанова набрала чинності 17.06.2017 (опублікування «Урядовий кур'єр» 2017, №111 від 17.06.2017).

Тобто на момент звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (06.06.2017) Постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 не була прийнятою та не набула чинності.

Суб'єкт владних повноважень при розгляді такого клопотання повинен був застосовувати законодавство, діюче на момент звернення особи до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (06.06.2017), а не на момент прийняття рішення та надання відповіді (04.07.2017).

Такий спосіб відповідача щодо застосування положень нормативно-правового акту суперечить встановленим нормам законодавства, оскільки згідно рішення Конституційного суду України від 9 лютого 1999 року (справа № 1-7/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, правові відносини між позивачем та відповідачем щодо отримання/надання дозволу на розроблення проекту землеустрою виникли до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413, а тому до даних правовідносин вказана постанова застосовуватися не може.

Крім того, представник відповідача посилається на те, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (Абзац перший частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України). Таким чином, Постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» є нормативно-правовим актом, прийнятим відповідно до законів, які встановлюють вимоги, що можуть стосуватися місця розташування об'єкта. Тому, представник відповідача стверджує, що оскільки земельна ділянка площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району, відсутня у Переліку земельних ділянок, які можуть бути передані громадянам у власність у ІІ кварталі 2017 року, то відмова Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області є правомірною та обґрунтованою.

Однак, суд критично оцінює таку позицію, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 є нормативно-правовим актом, однак таким, що не прийнятий відповідно до певного закону чи на виконання такого закону, яким регулюються вимоги щодо обмеження розташування земельних ділянок.

В процесі судового розгляду справи відповідачем не доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За встановлених обставин суд вважає, що рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, а відтак порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування такого рішення.

Відповідно до цього, вказана вимога підлягає до задоволення поряд з вимогою про зобов'язання відповідача вчинити дії по розгляду заяви ОСОБА_1 від 06 червня 2017 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, у порядку та у спосіб, передбачені пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України, та з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Згідно з статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Враховуючи спір, що є предметом розгляду даної справи, суд вважає за необхідне встановити строк для подання Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області до суду звіту про виконання постанови протягом одного місяця з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Відтак, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1280 грн. 00 коп., відповідно до квитанції від 26.07.2017 №97, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає поверненню.

Керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 04 липня 2017 року №К-2629/0-5730/0/6-17 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області вчинити дії по розгляду заяви ОСОБА_1 від 06 червня 2017 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, у порядку та у спосіб, передбачені пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України, та з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили.Присудити на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 (нуль) коп., за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська