Справа № 428/6617/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/6617/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради.

В обґрунтування позову позивач вказує, що вона є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з 2014 року. До листопада 2016 року позивач отримувала пенсію, а з 01 листопада 2016 року відповідач перестав виплачувати позивачу належну їй пенсію. Будь-які повідомлення від відповідача про підстави призупинення пенсії позивачу не надходили. Лише на адвокатський запит відповідачем була надана відповідь про те, що виплата пенсії позивачу була призупинена 01 листопада 2016 року у зв'язку з тривалою відсутністю за місцем проживання. ОСОБА_2 вважає, що такі дії відповідача є протиправними та порушують її конституційній права, оскільки підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Перелік є вичерпним. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тому позивач вважає, що управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області припиняючи виплату пенсії з 01 листопада 2016 року діяло не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України, оскільки не існувало законних підстав для такого припинення. У зв'язку з цим ОСОБА_2 просить про наступне:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області в частині припинення виплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії за ОСОБА_2 з дня припинення, а саме з 01 листопада 2016 року та виплатити виниклу заборгованість;

- звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць;

- судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача надала до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначила, що позивач з 01.08.2014 р перебуває на обліку в УПФУ. Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 14 від 19.10.2016 року, рішенням комісії вирішено соціальні виплати ОСОБА_2 не призначати. Тому, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку прийняло розпорядження від 24.10.2016 року про припинення виплати пенсії позивачу. Одночасно з викладеним управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку зазначає, що позивач звернулась до суду 23 червня 2017 року, позовні вимоги просить задовольнити з 01 листопада 2016 року, отже позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду, оскільки нарахування пенсії не проводилось з 01 листопада 2016 року. Тому управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку вважає позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні її позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні надала на огляд суду пенсійну справу позивача та заперечувала проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні 16.08.2017 року представник відповідача присутня не була.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

На підставі п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 4, 6 ст. 128 КАС України судом було вирішено розглянути справу в письмовому провадженні без проведення судового засідання та, відповідно, без складання журналу судового засідання.

Дослідивши надані учасниками розгляду справи докази, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.08.2014 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком на підставі розпорядження № 414 від 03.11.2014.

Відповідно до копії розпорядження УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, виданого 31.10.2016, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 14 від 19.10.2016 ОСОБА_2 була припинена виплата пенсії по особовому рахунку № 808497 з 01 листопада 2016 року. Пенсія в сумі 1763,80 грн. виплачена по 31 жовтня 2016 року.

Також, відповідно до копії розпорядження УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, виданого 09.06.2017, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 11 від 13.05.2017 ОСОБА_2 була припинена виплата пенсії по особовому рахунку № 808497 з 01 липня 2017 року. Пенсія в сумі 1763,80 грн. виплачена по 31 жовтня 2016 року.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до представника позивача була надана відповідь від 08 червня 2017 року № 134/Н-5, в якій зазначено, що відповідно до підпунктів 4 і 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. ОСОБА_2 призупинено виплату пенсії з 01 листопада 2016 року з урахуванням тривалої відсутності за місцем проживання. Заяву на поновлення ОСОБА_2 було надано 27.03.2017 року. На підставі протоколу рішення комісії № 41 від 13.05.2017 року, ОСОБА_2 було відмовлено в поновленні пенсії.

14 серпня 2017 року на адресу суду від Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради надійшла відповідь на запит щодо чинності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, де зазначалось, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не перебуває на обліку в УПтаСЗН. Довідку від 27.03.2017 року було скасовано 25.05.2017 року на підставі п. 5 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання особи), а довідку від 04.08.2015 року було скасовано 27.10.2016 року також на підставі п. 5 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання особи).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638-IV у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

З 22.11.2014р. набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, реалізація права на отримання пенсійних виплат пов'язана з фактом реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року в редакції Постанови КМУ № 352 від 08.06.2016 р. (далі Порядок №509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами наведеної норми рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями Управління та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради було скасовано дію довідок про реєстрацію позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, згідно п.п. 5 п. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» - подання завідомо недостовірних відомостей.

Наведені рішення позивачем у встановленому порядку не оскаржувались.

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема,в інших випадках, передбачених законом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що оскільки довідка про реєстрацію позивача як внутрішньо переміщеної особи була скасована (тобто, відсутній факт реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи) то відповідачем, в даному випадку, правомірно було припинено виплату позивачеві пенсії.

Верховний суд України у постанові від 12 квітня 2017р. по справі №6-51цс17 висловив правову позицію, згідно якої державою на законодавчому рівні гарантовано та врегульовано питання надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду потерпілим на виробництві, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Їх права в повній мірі захищено Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», актами Кабінету Міністрів України, іншим нормативно-правовими актами. На законодавчому рівні також визначено, що фінансування видатків з бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на тимчасово неконтрольованих українською владою територіях здійснюватиметься тільки після повернення вказаних територій під контроль органів державної влади. Отже, жодними нормативними актами, що регламентують порядок здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг у період збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим, які не перемістились із тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території.

Закон України «Про боротьбу з тероризмом», Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII є спеціальними нормами у спірних правовідносинах, а тому суд застосовує саме їх положення при вирішенні цієї справи.

Суд також зазначає, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Ведучи мову про «Закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на той самий критерій, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. справу "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (Case of James and others v. the United Kingdom), рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 3/1984/75/119, § 40. Цей критерій вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві.

В даному випадку припиняючи соціальні виплати, які є майном у розумінні практики ЄСПЛ, пенсійний орган діяв відповідно вимог Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01 грудня 2016 року.

При цьому суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на отримання пенсії на підконтрольній органам державної влади України території у разі поновлення факту реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

Стосовно строків звернення позивача до суду необхідно вказати, що згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Позивач просить суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганській області відновити їй виплату пенсії з 01.11.2016 року.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Суд зазначає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи.

З аналізу вищезазначених норм статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Позивач повинна була дізнаватися про порушення свого права ще 26 листопада 2016 року, не отримавши пенсію за листопад 2016 року у встановлений Законом строк ( ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») та при кожному наступному факті не отримання пенсії у встановлений Законом строк, оскільки були наявні усі умови, за яких позивач мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав та звернутися до суду із цим позовом.

Отже, позивач, про порушення свого права повинна була дізнатись ще 26 листопада 2016 року, проте представник позивача звернулася до суду тільки 23 червня 2017 року.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду. Враховуючи дату подачі даного адміністративного позову, позовні вимоги в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 листопада 2016 року до 30 листопада 2016 року та визнання протиправними відповідних дій (бездіяльності) відповідача підлягають залишенню без розгляду. Позовні вимоги за період з 01 грудня 2016 року підлягають розгляду по суті, адже про порушення свого права на отримання належного розміру пенсії за грудень 2016 року позивач могла дізнатися лише 26 грудня 2016 року ( ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно із ст. 94 КАС України суд, із урахування відмови у задоволенні позову, не знаходить у цій справі документально підтверджених судових витрат з боку відповідача, які підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 158, 159, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії за період з 01 листопада 2016 року до 30 листопада 2016 року - залишити без розгляду.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, якщо судом було застосовано ч. 3 ст. 160 КАС України або якщо особа не була присутня в судовому засіданні, шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 16 серпня 2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін