Справа № 826/16904/16
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем норм Податкового кодексу України є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2017 року задоволено вказаний адміністративний позов повністю. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13.10.2016 року № , № , № .

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка відповідача у відповідності до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки ДПІ складено акт від 20.09.2016 року № 11581/26-58-13-06-17-, за змістом якого вказаною перевіркою було встановлено порушення позивачем пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, а також п. 161 підр. 10, розд. ХХ Податкового кодексу України та пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме: ОСОБА_2 не задекларував дохід у вигляді додаткового блага, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України та не сплачено податок на суму 14273,89 грн.

Так, під час перевірки відповідачем встановлено, що позивачем отримано дохід, якій підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб у сумі 147370,48 грн. Також, встановлено не сплату військового збору з отриманого доходу та не подання декларації про майновий стан.

На підставі вказаних висновків акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.10.2016 року № на суму 36801,38 грн. (основний платіж - 28865,10 грн., штрафні санкції - 7216,28 грн.), № на суму 2763,20 грн. (основний платіж - 2210,56 грн., штрафні санкції - 552,64 грн.), № 000510306 на суму 170,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи даний адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції було встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредит Європа Банк» 29.08.2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 00012-ML-06 на суму 150000,00 дол. США. Відсоткова ставка 13% річних.

Додатковим договором № 1 до кредитного договору № 00012-ML-06 визначено наступне. Банк відповідно до цього Договору та Умов споживання кредитів «Кредит під заставу нерухомості» ЗАТ «Кредит Європа Банк» надав Клієнтові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит у розмірі 150000,00 дол. США, залишок заборгованості по якому на дату підписання цього Додаткового договору складає 123659,17 дол. США, а Клієнт зобов'язується своєчасно та в повному обсязі повернути Банку Кредит і сплатити його за користування ним, а також сплатити інші платежі за наданні супутні послуги відповідно до Умов надання кредиту й цього Договору, згідно з графіком погашення Кредиту, що погоджений сторонами в Додатку до цього Договору. Відсоткова ставка становить 12% річних.

Додатковим договором №2 до кредитного договору № 00012-ML-06 визначено наступне. Додатковим договором № 1 до кредитного договору № 00012-ML-06 визначено наступне. Банк відповідно до цього Договору та Умов споживання кредитів «Кредит під заставу нерухомості» ЗАТ «Кредит Європа Банк» надав Клієнтові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит у розмірі 150000,00 дол. США. Залишок заборгованості по якому на дату підписання цього Додаткового договору складає 119303,27 дол. США, а Клієнт зобов'язується своєчасно та в повному обсязі повернути Банку Кредит і сплатити його за користування ним, а також сплатити інші платежі за наданні супутні послуги відповідно до Умов надання кредиту й цього Договору, згідно з графіком погашення Кредиту, що погоджений сторонами в Додатку до цього Договору. Відсоткова ставка становить 10% річних.

Крім того, позивач звертався до банківської установи із заявами про зменшення ставки по кредитному договору № 00012-ML-06. Банком розглянуто заяви та зменшено відсоткову ставку до 8% річних.

Банком також було надіслано на адресу позивача у відповідності до ст.ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» вимогу від 14.05.2015 року № 1962/03 про дострокове погашення боргу за кредитним договором № 00012-ML-06.

Позивач, 26.08.2015 року в повному обсязі сплатив суму боргу в розмірі 120000,00 дол. США, а нараховані відсотки в розмірі 6514,07 грн. були банком прощенні (списані, анульовані).

26.08.2015 року банком позивачеві видано довідку № 2839/12/01 про те, що заборгованість за кредитним договором № 00012-ML-06 повністю погашена.

Судом першої інстанції було встановлено, що зазначені зобов'язання були виконані сторонами, заборгованість за кредитним договором № 00012-ML-06 відсутня. Кредит закрито.

Однак, податковим органом на суму прощених процентів, винесено податкове повідомлення-рішення, оскільки, на думку відповідача, це є доходом позивача, з якого необхідно сплатити податок.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктами 164.1.2 та 164.1.3 ст. 164 Податкового кодексу України встановлено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року.

У відповідності до абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відтак, обов'язок для сплати фізичною особою податку на доходи фізичних осіб від отриманого додаткового блага, згідно абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, виникає за наступних обов'язкових умов: повідомлення кредитором щодо прощення кредитної заборгованості та отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу (що було виконано банком); включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного).

Разом з тим пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу прощено нараховану раніше частину боргу за нарахованими/простроченими відсотками.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з урахуванням вимог пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України сума в розмірі 147370,48 грн. не підлягає включенню до оподатковуваного доходу платника податку, внаслідок чого нарахування позивачу суми податку на доходи фізичних осіб в є неправомірним.

Враховуючи викладено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесення спірних податкових повідомлень-рішень є неправомірними, оскільки у позивача не виникло обов'язку сплати податку з доходів фізичних осіб в сумі 28865,10грн.

Також колегія суддів враховує наступне.

ДФС України своїм листом від 01.08.2016 року № 8077/Л/99-99-13-02-03014 повідомила наступне, а саме: «Так, підрозділ 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу доповнено п. 8 такого змісту: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року».

Тобто, не вважається додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку сума, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності у розмірі різниці, яка розрахована цим кредитором відповідно до п. 8 підр.1 р. ХХ Кодексу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковий орган діяв в даному випдаку поза межами правового поля, а тому даний адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі є необгрунтованими, а тому вона є такою, що не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 09.08.2017 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.