Справа № 813/2230/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року справа № 813/2230/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ТВП ІТК у формі ТзОВ до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

Встановив:

ТВП ІТК у формі ТзОВ звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень області №, №, № НОМЕР_1 від 07.06.2017 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях. Зазначає, що в якості доказу не підтвердження реального виконання господарських операцій є припущення податкового органу про неможливість реального виконання правочинів через відсутність істотних умов договору укладеного з контрагентами, відсутність за місцезнаходженням, чи відсутність кваліфікованого персоналу, основних фондів, чи неможливість проведення зустрічної перевірки з посиланням на акти ДПІ за місцем їх реєстрації в податкових органах. Вважає, що зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість та формування валових витрат з податку на прибуток у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає оскаржувані податкові повідомлення рішення таким, що винесені з урахуванням вимог чинного законодавства. Покликається на те, що укладені ТВП ІТК у формі ТзОВ договори з ТзОВ «Успіх ЮА», ТзОВ «Антикорбудсервіс», ТзОВ «Діслав», ТзОВ «Діал Компані», ТзОВ «ТК Парадайс» складені за нереальними господарськими операціями, оскільки дані договори не містять чіткого формулювання щодо предмету, ціни, строків оплати, відповідальності сторін, відсутність ТТН та оформленні з метою надання податкової переваги третім особам.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Головним управлінням ДФС у Львівській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань проведення взаємовідносин з ТзОВ «Успіх ЮА» - за серпень 2014 січень 2015р., ТзОВ «Антикорбудсервіс» - за листопад 2014р., ТзОВ «Діслав» - за грудень 2014 р., ТзОВ «Діал Компані» - за грудень 2015 р., ТзОВ «ТК Парадайс» - за грудень 2015р.

За результатами вищевказаної перевірки складено ОСОБА_2 від 16.05.2017 року №582/13-04-14-01/22405022 (надалі ОСОБА_2 перевірки), яким встановлено порушення п.134.1.1., ст. 134.1 , п.135.1, пп. 135.5.1 ст. 135, п. 138.1, 138.2, 138.4 ст.138, п. 139.1.9. ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 1 069 026,00 грн., податок на додану вартість на суму 1 117 826,00 грн. та зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 66 774,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області07.06.2017 р. прийнято податкові повідомлення-рішення, якими позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 1 069 026,00 грн., в т.ч. за основним платежем 913 490,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 155 536,00 грн.; збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 1 117 826,00 грн., в т.ч. за основним платежем 894 261,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 223 565,00 грн.; зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 66 774,00 грн.

Не погоджуюсь із вказаними рішеннями та вважаючи податкові повідомлення-рішення від 07.06.201р. №, № та № протиправним, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і доповненнями), ЦК України, ГК України, КАС України.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або формування валових витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або формування валових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що ТВП ІТК у формі ТзОВ укладено з ТзОВ «Успіх ЮА» договір купівлі-продажу №58 від 16.04.2014 р та №97 від 01.12.2014р. Предметом даних договорів була купівля позивачем будівельних матеріалів, господарських товарів, будівельного обладнання, механізмів в кількості та асортименті згідно товарних накладних підписаних сторонами.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано, зокрема:

- видаткові накладні №154 від 20.08.2014р., №155 від 20.08.2014р., №156 від 20.08.2014р., №252 від 01.09.2014р., №253 від 01.09.2014р., №254 від 04.09.2014р., №86 від 01.10.2014р

№87 від 01.10.2014р., №88 від 02.10.2014р., №89 від 03.10.2014р., №90 від 06.10.2014р., №91 від 07.10.2014р., №92 від 08.10.2014р., №96 від 13.10.2014р., №93 від 09.10.2014р., №94 від 10.10.2014р., №95 від 10.10.2014р., №123 від 03.11.2014р., №124 від 04.11.2014р, №125 від 05.11.2014р., №282 від 18.11.2014р., №284 від 19.11.2014р., №285 від 20.11.2014р., №288 від 26.11.2014р., №515 - №517 від 27.11.2014р., №518 - №519 від 28.11.2014р., №ВС - 0000114 від 01.12.2014р., №ВС - 0000115 від 02.12.2014р., №ВС - 0000225 від 05.12.2014р., №ВС - 0000226 від 10.12.2014р., №ВС - 0000227 від 11.12.2014р., №ВС - 0000229 від 12.12.2014р., №ВС - 0000230 від 13.12.2014р., №ВС - 0000231 від 15.12.2014р.

- податкові накладні №154 від 20.08.2014р., №155 від 20.08.2014р., №254 від 04.09.2014р., №156 від 20.08.2014р., №253 від 01.09.2014р., №254 від 04.09.2014р., №86 від 01.10.2014р.,

№87 від 01.10.2014р., №88 від 02.10.2014р., №89 від 03.10.2014р., №90 від 06.10.2014р., №91 від 07.10.2014р., №92 від 08.10.2014р., №96 від 13.10.2014р., №93 від 09.10.2014р., №94 від 10.10.2014р., №95 від 10.10.2014р., №123 від 03.11.2014р., №124 від 04.11.2014р., №125 від 05.11.2014р., №282 від 18.11.2014р., №284 від 19.11.2014р., №285 від 20.11.2014р., №288 від 26.11.2014р., №515 - №517 від 27.11.2014р., №518 - №519 від 28.11.2014р., №114 від 01.12.2014р., №115 від 02.12.2014р., №225 від 05.12.2014р., №226 від 10.12.2014р., №227 від 11.12.2014р., №229 від 12.12.2014р., №230 від 13.12.2014р., №231 від 15.12.2014р.

- ОСОБА_2 списання № ПІ 0000127 від 29.08.2014р., № ПІ 0000126 від 31.08.2014р., № ПІ 0000124 від 20.08.2014р., № ПІ 0000144 від 02.09.2014р., № ПІ 0000145 від 02.09.2014р., № ПІ 0000146 від 04.09.2014р., № ПІ 0000147 від 15.09.2014р.; № ПІ 0000127 від 29.08.2014р., № ПІ 0000126 від 31.08.2014р., № ПІ 0000125 від 31.08.2014р., № ПІ 0000136 від 26.08.2014р., № ПІ 0000151 від 30.09.2014р., № ПІ 0000152 від 19.09.2014р., № ПІ 0000178 від 30.10.2014р.; № ПІ 0000192 від 31.10.2014р.; № ПІ 0000171 від 12.11.2015р.; № ПІ 0000185 від 30.12.2016р.;№ ПІ 0000136 від 29.08.2014р.;№ ПІ 0000152 від 19.09.2014р., № ПІ 0000160 від 24.09.2014р.; № ПІ 0000152 від 19.09.2014р., № ПІ 0000158 від 24.09.2014р.; № ПІ 0000151 від 30.09.2014р., № ПІ 0000160 від 24.09.2014р.; № ПІ 0000167 від 10.10.2014р.; № ПІ 0000211 від 03.12.2014р.; № ПІ 0000212 від 04.12.2014р.;№ ПІ 0000151 від 30.09.2014р., № ПІ 0000152 від 19.09.2014р.; № ПІ 0000160 від 24.09.2014р.; № ПІ 0000170 від 30.10.2014р.; № ПІ 0000194 від 13.11.2014р.; № ПІ 0000194 від 13.11.2014р., № ПІ 0000195 від 13.11.2014р.; № ПІ 0000213 від 27.11.2014р.; № ПІ 0000170 від 30.10.2014р.; № ПІ 0000215 від 01.12.2014р.;

ПІ 0000194 від 13.11.2014р.;№ ПІ 0000194 від 13.11.2014р.;№ ПІ 0000194 від 13.11.2014р.; № ПІ 0000194 від 13.11.2014р.; № ПІ 0000195 від 13.11.2014р.; № ПІ 0000194 від 13.11.2014р.; № ПІ 0000195 від 13.11.2014р.;№ ПІ 0000167 від 10.10.2014р.;

№ ПІ 0000195 від 13.11.2014р.; № ПІ 0000213 від 27.11.2014р.; № ПІ 0000194 від 13.11.2014р.; № ПІ 0000170 від 30.10.2014р.;№ ПІ 0000200 від 30.11.2014р.; № ПІ 0000204 від 21.11.2014р.; № ПІ 0000205 від 24.11.2014р.; № ПІ 0000219 від 11.12.2014р.; № ПІ 0000219 від 11.12.2014р.; № ПІ 0000204 від 21.11.2014р.; № ПІ 0000205 від 24.11.2014р.; № ПІ 0000227 від 22.12.2014р.; № ПІ 0000151 від 05.11.2014р., № ПІ 0000219 від 11.12.2014р.; № ПІ 0000204 від 21.11.2014р.; № ПІ 0000205 від 24.11.2014р.; № ПІ 0000213 від 27.11.2014р.; № ПІ 0000212 від 04.12.2014р.; № ПІ 0000219 від 11.12.2014р.; № ПІ 0000213 від 27.11.2014р.; № ПІ 0000217 від 03.12.2014р.; № ПІ 0000216 від 03.12.2014р.; № ПІ 0000217 від 03.12.2014р.; № ПІ 0000220 від 11.12.2014р.; № ПІ 0000227 від 22.12.2014р.; № ПІ 0000219 від 11.12.2014р.; № ПІ 0000224 від 17.12.2014р.; № ПІ 0000224 від 17.12.2014р.; № ПІ 0000227 від 22.12.2014р.; № ПІ 0000219 від 11.12.2014р.; № ПІ 0000219 від 11.12.2014р.; № ПІ 0000227 від 22.12.2014р.; № ПІ 0000224 від 17.12.2014р.; № ПІ 0000227 від 22.12.2014р.; № ПІ 0000009 від 03.03.2015р.; № ПІ 0000012 від 17.03.2015р.; № ПІ 0000027 від 31.03.2015р.; № ПІ 0000224 від 17.12.2014р.; № ПІ 0000227 від 22.12.2014р.; № ПІ 0000229 від 25.12.2014р.; № ПІ 0000229 від 25.12.2014р.

- ТТН №03/11 від 03.11.2014р.; ТТН №04/11 від 04.11.2014р.;ТТН №05/11 від 05.11.2014р.;

ТТН №18/11 від 18.11.2014р.; ТТН №19/11 від 19.11.2014р.;ТТН №20/11 від 20.11.2014р.;ТТН №26/11 від 26.11.2014р.;ТТН №27/11 від 27.11.2014р.; ТТН №28/11 від 28.11.2014р.;ТТН №01/12 від 01.12.2014р.;ТТН №02/12 від 02.12.2014р.;ТТН №05/12 від 05.12.2014р.; ТТН №10/12 від 10.12.2014р.; ТТН №11/12 1 та ТТН №11/12 2 від 11.12.2014р.; ТТН №12/12 від 11.12.2014р.;ТТН №13/12 від 13.12.2014р.;ТТН №15/12 від 15.12.2014р.

На підтвердження факту оплати за придбаний товар у ТзОВ «Успіх ЮА» позивачем надано платіжні доручення №331 від 01.09.2014р.; №396 від 22.09.2014р.; №462 від 10.10.2014р.; №527 від 04.11.2014р.; №581 від 18.11.2014р.; №671 від 19.12.2014р.

Із матеріалів справи видно, що ТВП ІТК у формі ТзОВ укладено з ТзОВ «Антикорбудсервіс» Договір №4 від 03.03.2014р поставки будівельних матеріалів в номенклатурі, по ціні, на умовах поставки та розрахунку згідно з накладними, які є невідємною частиною даного договору та Договір оренди №26 від 31.12.2013р. частини приміщення.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано, зокрема:

- видаткові накладні: №ПГ - 0000003 від 02.10.2014р., №ПГ - 0000008 від 03.10.2014р., №ПГ - 0000004 від 06.10.2014р., №ПГ - 0000005 від 07.10.2014р., №ПГ - 0000007 від 08.10.2014р., №ПГ - 0000006 від 09.10.2014р.,

- податкові накладні №147 від 02.10.2014р., №148 від 03.10.2014р., №149 від 06.10.2014р., №150 від 07.10.2014р., №151 від 08.10.2014р., №133 від 08.10.2014р., №152 від 09.10.2014р.,

- ОСОБА_2 списання № ПІ 0000171 від 12.11.2014р., № ПІ 0000165 від 17.11.2014р., № ПІ 0000178 від 30.09.2014р., № ПІ 0000189 від 31.10.2014р., № ПІ 0000227 від 22.12.2014р., № ПІ 0000178 від 30.10.2014р., № ПІ 0000189 від 31.10.2014р., № ПІ 0000178 від 30.10.2014р., № ПІ 0000189 від 31.10.2014р., № ПІ 0000171 від 12.11.2014р., № ПІ 0000178 від 30.10.2014р., № ПІ 0000189 від 31.10.2014р., № ПІ 0000178 від 30.10.2014р., № ПІ 0000189 від 31.10.2014р., № ПІ 0000225 від 17.12.2014р., № ПІ 0000189 від 31.10.2014р.,

- ТТН № 02/10 від 02.10.2014р.;ТТН № 03/10 від 03.10.2014р.;ТТН № 06/10 від 06.10.2014р.; ТТН № 07/10 від 07.10.2014р.;ТТН № 08/10 від 08.10.2014р.;ТТН № 09/10 від 09.10.2014р.;

- ОСОБА_2 надання послуг №ПГ-0000133 від 31.10.2014р., №ПГ-0000134 від 31.10.2014р., №ПГ-0000135 від 31.10.2014р., №ПГ-0000142 від 31.10.2014р.

На підтвердження факту оплати за придбаний товар у ТзОВ «Антикорбудсервіс» позивачем подано платіжні доручення №711 від 29.12.2014р.; №672 від 19.12.2014р.; №642 від 10.12.2014р.; №545 від 07.11.2014р.; №594 від 21.11.2014р.; №501 від 23.10.2014р.; №500 від 23.10.2014р.; №420 від 01.10.2014р.

Також, між позивачем та ТзОВ «ДІСЛАВ» (Субпідрядник) було укладено договір субпідряду №14 від 11.11.2014р., згідно якого Субпідрядник зобовязується виконати «ремонт антикорозійного покриття ВПЗОП КС Білогіря Торжок Долина. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано, зокрема:

- акт форми КБ 2в за грудень 2014 ро.

- довідка про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за грудень 2014р.

- податкова накладна №10 від 03.12.2014р., №65 від 10.12.2014р., №64 від 10.12.2014р.

На підтвердження факту оплати за виконанні роботи ТзОВ «ДІСЛАВ» позивачем подано платіжні доручення №692 від 23.12.2014р., №700 від 26.12.2014р.

Із матеріалів справи видно, що ТВП ІТК у формі ТзОВ укладено з ТзОВ «ІДЕАЛ ІНВЕСТ» договір №89 від 01.05.2015р., згідно якого позивач придбав будівельних матеріалів, господарських товарів, будівельного обладнання, механізми на підставі видаткових накладних.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано, зокрема:

- видаткові накладні: №ІД-0000062 від 16.05.2015р.,№ІД-0000063 від 18.05.2015р.,№ІД-0000064 від 18.05.2015р., №ВС-0000043 від 01.03.2017р., №ВС-0000025 від 01.02.2017р., №ВС-0000046 від 02.03.2017р.,

- податкові накладні №62 від 15.05.2015р., №63 від 18.05.2015р., №64 від 18.05.2015р.,

- ОСОБА_2 списання № ПІ 0000033 від 28.05.2015р.; № ПІ 0000037 від 28.05.2015р.; № ПІ 0000161 від 15.10.2015р.; № ПІ 0000162 від 27.10.2015р.; № ПІ 0000040 від 19.04.2016р.; № ПІ 0000018 від 03.03.2016р.; № ПІ 0000017 від 03.03.2016р.; № ПІ 0000020 від 15.02.2017р..

На підтвердження факту оплати за придбаний товар у ТзОВ «ІДЕАЛ ІНВЕСТ» позивачем подано платіжні доручення №617 від 14.09.2015р., №607 від 04.09.2015р.; №595 від 31.08.2015р.; №484 від 15.07.2015р.; №481 від 14.07.2015р.; №650 від 29.09.2015р.

Також, між позивачем та ТзОВ «ТК «ПАРАДАЙС» був укладений договір №206 від 01.12.2015р. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано, зокрема:

- видаткові накладні: №ТК-0020212 від 02.12.2015р., №ПІ 0000025 від 01.02.2017р., №ПІ 0000059 від 07.04.2016р.

- податкові накладні: №20212 від 02.12.2015р.

- ОСОБА_2 списання № ПІ 0000038 від 19.04.2016р.; № ПІ 0000039 від 19.04.2016р.; № ПІ 0000011 від 29.02.2016р.; № ПІ 0000010 від 29.02.2016р.; № ПІ 0000040 від 19.04.2016р.; № ПІ 0000018 від 03.03.2016р.; № ПІ 0000017 від 03.03.2016р.; № ПІ 0000187 від 30.12.2016р.; № ПІ 0000149 від 28.12.2015р.; № ПІ 0000146 від 14.12.2015р.; № ПІ 0000141 від 07.12.2015р.; № ПІ 0000143 від 23.12.2015р.; № ПІ 0000020 від 15.02.2017р.;

На підтвердження факту оплати за придбаний товар у ТзОВ «ТК «ПАРАДАЙС» позивачем подано платіжне доручення №29 від 21.01.2016.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу..

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 ПК України, обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як передбачено пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відтак, згідно вимог ПК України, який регулює, зокрема, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, підставою, що позбавляє платника податків права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є не підтвердження його податковими накладними, або підтвердження податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 ПК України.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, в розумінні статті 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства(ст. 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої-другої статті 9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бутискладені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Податковий орган в акті перевірки вказує, що неможливо встановити транспортування товару, оскільки позивачем не надано документів, які б підтверджували його транспортування, а також не надано документів, що б підтверджували подальше використання придбаних ТМЦ в господарській діяльності, таким чином господарська діяльність позивача має ознаки нереальності здійснення.

Твердження про відсутність у контрагентів позивача трудових ресурсів, мінімальна кількість працівників, відсутність у власності основних засобів, майна також не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій. Адже контролюючим органом в акті перевірки не наведено, які саме ресурси необхідні для надання спірних послуг, а також не доведено зв'язку цього факту з неможливістю виконати розглядувані послуги із залученням інших осіб та орендованого майна.

Суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу про те, що усі операції купівлі-продажу, підряду, оренди позивача є безтоварними та відсутність документів, які підтверджують використання позивачем даних ТМЦ у господарській діяльності є необґрунтованими.

Суд відзначає, що реальність проведених операцій позивача з вказаними вище контрагентами підтверджується наступними документами: договорами, видатковими накладними, податковими накладними, актами списання ТМЦ, платіжними дорученнями про оплату ТМЦ, актами приймання-передачі товару та іншими документами, які містяться в матеріалах справи.

Досліджені податкові накладні, які відповідно до п.201.10 ПК України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, були видані позивачу та надавали право на формування відповідного податкового кредиту та їх юридична дійсність податковою інспекцією не оспорюється.

Як видно з акта перевірки, єдиною обставиною, на яку посилається відповідач, як на підставу безтоварності господарських операцій є те, що неможливо встановити транспортування товару, так як позивач не надав документів, що підтверджували б його транспортування та також не надано документів, які б підтверджували подальше використання придбаних ТМЦ в господарській діяльності.

З даного приводу суд зазначає, що Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполучені визначається Законом України «Про автомобільний транспорт» та Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №207 від 25.02.2009.

Згідно з п. 2 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009. № 207 для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб необхідно мати: накладну або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, наявність товарно-транспортної накладної не є обов'язковою умовою для водіїв юридичних осіб, що здійснюють перевезення для власних потреб.

Також листом від 19.09.2013 за № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 Міністерство доходів і зборів України повідомило, що транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, тому за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, підставами для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, поданої відповідно до пункту 201.10 статті 201 Кодексу, бухгалтерської довідки, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 Кодексу, або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.

Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту. Отже, відсутність товарно-транспортних накладних не являється підставою для беззаперечного висновку щодо завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки зазначені документи є обов'язковими у разі оподаткування операцій за договором перевезення, а не договору постачання, підряду, оренди які було укладено позивачем із його контрагентами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про реальність та товарність господарських операцій між позивачем та з ТзОВ «Успіх ЮА», ТзОВ «Антикорбудсервіс», ТзОВ «Діслав», ТзОВ «Діал Компані», ТзОВ «ТК Парадайс» на підставі належним чином складених первинних документів, а відтак правомірність задекларованого податкового кредиту.

В контексті вказаного, суд додатково наголошує, що в податковому законодавстві діє принцип індивідуальної відповідальності кожного платника податків за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Така ж позиція висловлена і в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", згідно якої, у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 07.06.2017 №, № та №, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню, а позов - задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасування податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області №, №, № НОМЕР_1 від 07.06.2017 року.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань 33 804 (тридцять три тисячі вісімсот десять) грн 39 коп сплаченого судового збору на користь ТВП ІТК у формі ТзОВ.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.08.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський