Справа № 809/371/17
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2017 р. Справа № 809/371/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап'юк С.В.,

за участю секретаря Котик Д.М.,

представника позивача Хитрука В.В.,

представника відповідача Дутки-Гефко Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» до Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень за №, № від 14.12.2016 -

ВСТАНОВИВ:

07.03.2017 Приватне акціонерне товариство «Агро-Союз» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень за №, № від 14.12.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення положень статтей 139, 198 Податкового кодексу України, всупереч фактичним обставинам відповідач необґрунтовано за наслідками проведеної перевірки виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення за №, № від 14.12.2016, якими збільшив суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 819 947 гривень та зменшив суму від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 505 757 гривень. Вважає визначення вказаних грошових зобов'язань безпідставним, оскільки позивачем фактично здійснено придбання товарів у товариств з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс», які були використані для виготовлення продукції товариства і реалізовані, а висновки відповідача про нереальність господарських операцій з вказаними контрагентами не відповідають дійсності, за наслідками проведеної перевірки не доведені та базуються на необґрунтованих припущеннях, що не можуть бути достатніми підставами для збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість, застосування штрафних санкцій.

Представники позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві.

Відповідач позову не визнав, його представником суду подане письмове заперечення проти заявлених вимог, мотивоване тим, що внаслідок проведеної позапланової виїзної перевірки позивача встановлено допущення порушення норм Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму грошового зобов'язання з сплати податку на додану вартість на 655 957 гривень та завищено суму від'ємного значення з податку на додану вартість за березень 2016 року на 505 757 гривень..

Такі висновки відповідач обґрунтовує тим, що під час проведеної перевірки позивача не було надано сертифікатів (паспортів), що підтверджують якість придбаного позивачем у товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» товару (соєва олія та соєва макуха), за наслідками проведеного аналізу товарно-транспортних накладних виявлено ряд неточностей, в договорі не деталізовано умов Інкотермс-2010, згідно отриманої податкової інформації постачальники контрагента позивача господарської діяльності не здійснюють, відсутня зареєстрована за такими контрагентами контрагента позивача нерухомості, транспорту та устаткування, що свідчить про фізичну неможливість здійснення придбання позивачем товарів. Щодо господарських відносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдмікс» при придбанні пшениці, кукурудзи, ячменю та шроту соняшника, то вказані господарські відносини відповідач також вважає такими, що не мали фактичного виконання, внаслідок відсутності сертифікатів (паспортів) продукції, а також внаслідок неможливості виконання навантажувально-розвантажувальних робіт за час визначений відповідачем, внаслідок аналізу товарно-транспортних накладних (т.4 а.с.120-122, 128).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази суд встановив наступне.

Позивач є юридичною особою, здійснює господарську діяльність на підставі статуту, взятий на податковий облік 28.11.1996, з 2015 року перереєстрований в Державній податковій інспекції м.Івано-Франківська, є платником податку на додану вартість з 05.08.1997, (чинне свідоцтво платника податку на додану вартість №200242804 від 18.11.2015); місцезнаходження - м.Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1-Б, виробничі потужності - Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Майське, пров. Радгоспний, 5.

Видами діяльності, які позивач фактично здійснює є: прісноводне рибництво; оброблення насіння для відтворення; виробництво м'яса, м'ясних продуктів, розведення свиней, неспеціалізована оптова торгівля; допоміжна діяльність у тваринництві; розведення великої рогатої худоби молочних порід; виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; після урожайна діяльність; вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, тощо.

В період з 01.11.2016 до 21.11.2016 відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій із ТОВ «Альянс-Дніпро» за період вересень-жовтень 2015 року та ТОВ «Трейдмікс» за період лютий-квітень 2016 року.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем 28.11.2016 складено акт за №723/09-19-14-02/24437204, до якого позивачем подано заперечення (т.1 а.с. 93-162, 163-188).

Висновками проведеної перевірки відповідач встановив порушення позивачем підпункту «а» пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статтей 201, 209 Податкового кодексу України, внаслідок яких завищено податковий кредит по податку на додану вартість в сумі 655 957 гривень (за вересень 2015 року у сумі 381 473 гривень, за жовтень 2015 року - 274 484 гривні) та завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 505 757 гривень за березень 2016 року.

Висновки відповідача про допущення позивачем вказаних порушень ґрунтуються на тому, що проведеною перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами, їх вид, обсяг, якість, а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій з постачальниками - ТОВ «Альянс-Дніпро» за вересень-жовтень 2015 року та ТОВ «Трейдмікс» за лютий-квітень 2016 року.

Зазначені висновки відповідача ґрунтуються на наступному.

Щодо правовідносин позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» перевіркою встановлено, що на виконання умов договору поставки від 05.06.2015 №05/06/01 оформлено реалізацію протягом вересня-жовтня 2015 року 455, 52 тон продукції (соєвої олії та соєвої макухи) на загальну суму 3 935 744, 4 гривень, в тому числі податок на додану вартість 655 957, 40 гривень. Відповідно до аналітичних даних Державної фіскальної служби України контрагент позивача - ТОВ «Альянс-Дніпро» оформлено реалізацію продукції позивачу, яку відповідно до податкових накладних було придбано у ТОВ «Розвиток 2015» та ТОВ «Перший бізнес центр», згідно інформаційних баз встановлено, що вказані юридичні особи не здійснювали придбання соєвої макухи. В представленому позивачем договорі поставки не деталізовано умов Інкотремс-2010 та детально не вказано місце навантаження/відвантаження продукції; до перевірки не представлено актів приймання-передачі продукції (соєвої макухи, соєвої олії) не зазначено, де саме відбувалась передача цієї продукції, не представлено документи, які свідчать про готовність партій продукції для доставки до дати постачання, не представлено документа, що підтверджують якість поставленої продукції. За результатами аналізу баз даних та податкової звітності ТОВ «Альянс-Дніпро» не має можливості підтвердити реальність господарських відносин з платниками податків за вересень-жовтень 2015 року.

Щодо правовідносин позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдмікс» перевіркою встановлено, що на виконання умов договору поставки від 28.03.2016 оформлено реалізацію позивачу протягом березня 2016 року товарів (пшениця, кукурудза, ячмінь, шрот соняшника) на загальну суму 3 034 540 гривень, в тому числі податок на додану вартість 505 756, 67 гривень. При дослідженні руху автомобіля на підставі наданих первинних бухгалтерських документів, щодо поставки зазначеної продукції розрахунок часу на навантажувально-розвантажувальні роботи не підтверджує можливості здійснення такої поставки; при візуальному огляді первинних документів (товарно-транспортних накладних) та договорах про матеріальну відповідальність підписи не ідентичні; не представлено акта приймання-передачі продукції із зазначення місця її передачі та зберігання; не представлено сертифікату (паспорта) якості поставленого товару; у 2016 році ТОВ «Трейдмікс» подано декларації з податку на додану вартість з показниками, що свідчать про маніпулювання податковою звітністю, остання подана декларація з податку на додану вартість за червень 2016 року.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, відповідач 14.12.2016 оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за № збільшив Приватному акціонерному товариству «Агро-Союз» суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем в розмірі 655 957 гривень, при цьому застосував штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 163 990 гривень та оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за № зменшив за березень 2016 року суму від'ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 505 757 гривень (т.1 а.с.69, 70).

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем 21.12.2016 подано скаргу до Державної фіскальної служби України (т.1 а.с 72-96).

Державною фіскальною службою України позивачу надано рішення про результати розгляду скарги за №3319/6/99-99-11-01-02-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення (т.1 а.с. 158-162).

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся за захистом свого права до суду.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частино першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, відповідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення коштів сплачених на придбання продукції до складу витрат та віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, сплачені у ціні товарів (робіт, послуг) суми податку на додану вартість для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість судом встановлено наступне.

05.06.2015 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» за №05/06/01 укладено договір поставки продукції в асортименті, кількості, за ціною, вказаних в рахунках та/або накладних, відповідно до правил Інкотермс-2010 на умовах: м.Дніпропетровськ - склад покупця (т.2 а.с.153-154).

На виконання умов вищезазначеного договору поставки здійснено реалізацію протягом вересня-жовтня 2015 року 455, 52 тон продукції (соєвої олії та соєвої макухи) на загальну суму 3 935 744, 4 гривень, в тому числі податок на додану вартість 655 957, 40 гривень.

На оформлення вказаних господарських операцій виписано податкові накладні, які внесені у Єдиний реєстр податкових накладних (т.3 а.с.22-87), видаткові накладні, рахунки-фактури та товарно-транспортні накладні (т.2 а.с.155-250, т.3 а.с.1-20).

Позивачем проведено розрахунки за відвантажений товар у безготівковій формі всього на суму 638 946, 35 гривень, в тому числі податок на додану вартість 106 491, 06 гривень (т.3 а.с.99-103), а також згідно договору поруки за №02/09/2015-1 від 02.09.2015 та додаткових угод товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кавертон» оплачено за поставлений товар 1 624 378, 65 гривень (т.3 а.с.104-125).

Аналогічно, 28.03.2016 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдмікс» за №28 укладено договір поставки продукції в асортименті, кількості, за ціною, вказаних в рахунках та/або накладних, відповідно до правил Інкотермс-2000 на умовах EXW - склад продавця (т.1 а.с.205).

Протягом березня 2016 року позивачу поставлено товарів (пшениця, кукурудза, ячмінь, шрот соняшника) на загальну суму 3 034 540 гривень, в тому числі податок на додану вартість 505 756, 67 гривень.

На оформлення вказаних господарських операцій виписано податкові накладні, які внесені у Єдиний реєстр податкових накладних (т.1 а.с.208-209), видаткові накладні, рахунки-фактури та товарно-транспортні накладні (т.1 а.с.206-207, т.2 а.с.210-245).

Позивачем проведено розрахунки за відвантажений товар у безготівковій формі (т.1 а.с.246-250, т.2 а.с. 1-19).

Позивачем до показників податкової звітності включено господарські операції з придбання товарів в товариств з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс» та сформовано за рахунок вказаних операцій податковий кредит з податку на додану вартість в розмірі 655 957 гривень та суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 505 757 гривень за березень 2016 року.

Досліджуючи господарські правовідносини позивача з товариствами з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс» судом встановлена правосуб'єктність контрагентів позивача на момент укладання та виконання договорів з позивачем, відомості про них були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були зареєстрованими платниками податку на додану вартість (т.1 а.с.27-42).

Досліджуючи рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та з товариствами з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс», а також зв'язок між фактом придбання продукції, понесенням витрат і господарською діяльністю позивача суд встановив наступне, що придбана продукція та її надходження належним чином проведено в бухгалтерському обліку, отримані запаси обліковані та поміщені на склади позивача, рух внутрішнього переміщення товарів відображений накладними на внутрішнє переміщення, придбаний позивачем товар використано для виробництва, що оформлено відповідними актами, вироблені об'єми комбікорму використано позивачем в ході господарської діяльності для виробництва продукції за видами своєї діяльності, яка поставлена за господарськими угодами третім особам (т.2 а.с. 21-136, т.3 а.с.134-250, т.4. а.с.1-69).

При цьому судом встановлено, що до основних засобів позивача віднесені належні на праві приватної власності нежитлові будівлі перероблюю чого комплексу зерносховища та будівля комбікормового заводу, що включають в себе цех по виготовленню комбікормів, ємність для зберігання шротів, склад, лабораторний корпус, зерносклад-ангар, будівлю зерносховища, систему сушки та зберігання зерна, склад-ангар для зерна, а також вантажні транспортні засоби, які використовувалися позивачем в своїй господарській діяльності (т.2 а.с.137-139, т.4 а.с.180-204).

Крім того, виробничо-технічною лабораторією позивача, що атестована на проведення вимірювань відповідно до свідоцтва про атестацію №А15-024 від 10.06.2015 проводились аналізи виготовлених комбікормів (т.3 а.с.133-145, т.4 а.с.205-216).

Як наслідок, суд приходить до висновку про обґрунтованість, наявність ділової мети та економічних причин укладення позивачем з товариствами з обмеженою відповідальністю товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс» договорів поставки, реальність господарських операції щодо поставки товарів, також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, суд звертає увагу на те, що господарські операції між позивачем та товариствами з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс» відповідають руху активів позивача у процесі здійснення господарських операцій, факт придбання товарів та понесення позивачем витрат пов'язаний із господарською діяльністю позивача.

Актом перевірки відповідачем зроблений висновок, за яким встановлено відсутність поставки товарів, при цьому суд звертає увагу на ту обставину, що в акті перевірки вказані висновки мотивовані здійсненими розрахунками часу навантажувально-розвантажувальних робіт проведеними без використання будь-яких методик чи нормативних даних вказаних робіт, з посиланням на аналізи баз даних та податкових звітів, які до матеріалів перевірки не долучено, а також не представлено в судовому засіданні, на підставі висновків, зроблених за наслідками візуального огляду первинних документів на предмет ідентичності рукописних підписів, що відповідно до частин 3 та 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України не відповідають вимогам належності доказів та у зв'язку з цим зроблених відповідачем висновків не обґрунтовують.

Також обґрунтування висновків перевірки, відповідачем також покладено твердження, що позивач не має можливості підтвердити реальність господарських відносин з платниками податків за перевірений період.

Таке твердження прямо суперечить вимогам пункту 56.4 статті 56 Податкового кодексу України та частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України та не може обґрунтовувати висновків відповідача, які не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування відповідачем висновків перевірки та заперечень проти заявленого позову відсутністю сертифікатів якості на придбану продукцію таких висновків та заперечень не обґрунтовують, оскільки поставлена продукція згідно Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики за №28 від 01.02.2005 не входять до переліку товарів, що підлягають сертифікації.

Також не обґрунтовують заперечень проти позову зазначена відповідачем відсутність деталізації місця розвантаження/навантаження продукції за договорами та іншими первинними документами, оскільки ступінь деталізації опису господарської операції у первинних документах законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про вчинення дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, її суті та реального змісту, а відсутність максимальної деталізації не перешкоджає прийняттю документів до обліку та не свідчить про відсутність господарських операцій.

Встановленим під час проведеної перевірки фактичним обставинам, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій відповідачем належної оцінки надано не було та їх до уваги не взято.

Як наслідок, висновок відповідача про відсутність реальності господарських операцій позивача та товариств з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс» є таким, що не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду та не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, судом встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем і товариствами з обмеженою відповідальністю товариствами з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс», спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції та зв'язок між фактом придбання позивачем товарів, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку.

Відповідно до підпунктів 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування валових витрат та податкового кредиту податку на додану вартість покупцем.

Обставини, коли контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, не тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на формування податкового кредиту у разі, коли цей платник має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Натомість, судом встановлено, що всі необхідні первинні бухгалтерські документи щодо придбання товарів в товариств з обмеженою відповідальністю товариствами з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс» на момент формування показників податкової звітності були в наявності у позивача.

Така позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах. Так, у постанові від 13.01.2009 року (справа № 21-1578во08) Верховний Суд України зазначив, що визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляло правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні. У постанові від 11.12.2007 року (справа № 21-1376во06) Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, дана позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Як наслідок, суд приходить до висновку про реальність господарських операції щодо придбання позивачем товарів в товариств з обмеженою відповідальністю товариствами з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро» та «Трейдмікс», а також про добросовісність дій платника податку - позивача, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначений податковий кредит як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 (розділ V) Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи наявні копії відповідних документів, які підтверджують факт правомірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та сум від'ємного значення податку на додану вартість, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Враховуючи вищевикладене, а також висновки суду про фактичність господарських операцій позивача та реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, то суд приходить до висновку, що позивачем правомірно сформований податковий кредит з податку на додану вартість за період вересня-жовтня 2015 року в розмірі 655 957, 40 гривень за господарськими операціями проведеними з товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Дніпро», а також про правомірність формування від'ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 505 757 гривень за господарськими операціями з товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдмікс».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином є протиправними та таким, що підлягає до скасуванню податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2016 про збільшення суми грошового зобов'язання Приватному акціонерному товариству «Агро-Союз» з сплати податку на додану вартість в розмірі 819 947 гривень та податкове повідомлення-рішення №003591402 від 14.12.2016 про зменшення Приватному акціонерному товариству «Агро-Союз» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 505 757 гривень, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, визначеного статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивачем платіжним дорученням за №7858 від 23.02.2017 підтверджено сплату судового збору в розмірі 19 885, 57 гривень, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області підлягає стягненню сплачений судовий збір в повному розмірі.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2016 про збільшення суми грошового зобов'язання Приватному акціонерному товариству «Агро-Союз» з сплати податку на додану вартість в розмірі 819 947 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2016 про зменшення Приватному акціонерному товариству «Агро-Союз» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 505 757 гривень.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» (, вул. Крайківського, будинок 1-Б, м. Івано-Франківськ, 76019) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ) сплачений судовий збір в розмірі 19 885 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) гривень 57 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 09.08.2017.