Справа № 2-а/1711/1964/11
Суддя: Горегляд О.І.
Дата ухвалення: 2012-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/1711/1964/11
Провадження № 2-а/1711/105/12
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2012 року м.Вараш

о 09 годині 40 хвилин

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ковбасюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, поданим від її імені та в її інтересах ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області про перерахунок та виплату пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, призначення, перерахунок та виплату підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, нарахування та виплату збільшення пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2011 року в Кузнецовський міський суд Рівненської області звернувся ОСОБА_2, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1, із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області про перерахунок та виплату державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, починаючи з 07 травня 1999 року, призначення, перерахунок та виплату підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, нарахування та виплату збільшення пенсії, починаючи з 01 січня 2011 року, відповідно до ст.ст.39, 50, 54, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Такі вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 належить до першої категорії осіб, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана інвалідом третьої групи за захворюванням, повязаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, в період часу з 07 травня 1999 року до 06 травня 2000 року та з 07 травня 2000 року є інвалідом другої групи за захворюванням, повязаним з наслідками Чорнобильської катастрофи. Згідно з доводами представника позивачки ОСОБА_1 має бути призначено державну пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, розмір яких, на його думку, повинен відповідати вимогам ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і визначатися, виходячи з мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зокрема: розмір державної пенсії і додаткової пенсії позивачки за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліда третьої групи, повинен становити не нижче 6 (шести) мінімальних пенсій за віком та 50 (пятдесяти) процентів мінімальної пенсії за віком відповідно, а розмір її державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліда другої групи, повинен становити не нижче 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та 75 (сімдесяти пяти) процентів мінімальної пенсії за віком відповідно. ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, та на підставі ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на призначення, перерахунок і виплату підвищення пенсії в розмірі одної мінімальної заробітної плати. Згідно з доводами представника позивачки ОСОБА_1 має трудовий стаж понад 19 років, що дає їй право на збільшення пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж 15 років відповідно до ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивачка ОСОБА_1 і представники сторін у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи.

Позивачка подала в суд письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, та задоволити позовні вимоги повністю.

Будь-яких заяв, клопотань чи заперечень проти позову відповідачем не подано, про причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлено.

Враховуючи наведені обставини, на підставі ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України суд вирішив здійснити розгляд даної адміністративної справи у відсутності позивачки і представників сторін на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши та оцінивши письмові докази справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеним до категорій 1, 2, 3 та 4, це зокрема: державна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст.50 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: - інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам ІІ групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам ІІІ групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.4 ст.54 наведеного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

В результаті розгляду справи судом встановлено, що згідно з посвідченням серії А №094722, виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 13 травня 1998 року, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1. З довідки-висновку Рівненської обласної спеціалізованої онкорадіологічної МСЕК серії РВН №019702 від 14 травня 2002 року та дубліката експертного заключення Рівненської обласної спеціалізованої ЛКК №389 від 22 квітня 1999 року слідує, що з 14 травня 2002 року позивачці встановлено другу групу інвалідності за захворюванням, повязаним з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Лист управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області від 04 листопада 2010 року №2570/М-264 підтверджує, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зі змісту даного листа відповідача вбачається, що управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області визнає право позивачки на державну пенсію і додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, згідно з ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але вважає, що розмір цих пенсій має визначатися згідно з постановою Кабінету Міністрів України України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» №530 від 28 травня 2008 року і «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16 липня 2008 року.

01 листопада 2010 року ОСОБА_1 зверталася до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області в письмовій формі із заявою про проведення перерахунку та виплати цих пенсій відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в проведенні перерахунку державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідач їй відмовив з покликанням на ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року і №654 від 16 липня 2008 року, про що зазначив у листі від 04 листопада 2010 року №2570/М-264.

Відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачці застосуванню підлягали ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

При визначенні розміру державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Помилковою є позиція відповідача про неможливість застосування в даному випадку ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в силу положень ч.3 ст.28 вказаного Закону, відповідно до яких мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Отже, підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму законом про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Для здійснення такого перерахунку пенсії непотрібне звернення пенсіонера, так як цей перерахунок пенсії має проводити орган Пенсійного фонду України відповідно до вимог діючого законодавства України з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачці має визначатись, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії та її виплата ОСОБА_1 повинні проводитись, виходячи з нового розміру цього мінімуму.

Розпорядження управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області №108229 від 17 червня 2011 року і довідка управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області №388 від 17 червня 2011 року свідчать, що нарахування та виплата державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, позивачці здійснені управлінням Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області в розмірі, значно меншому, ніж встановлено ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, з матеріалів справи слідує, що право позивачки на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» управлінням Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області не оспорюється. Фактично відповідач лише не погоджується з розміром нарахування та виплати цих пенсій ОСОБА_1

Згідно з вимогами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку судом встановлено, що управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області допустило протиправну бездіяльність, так як не здійснило перерахунок і виплату ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірах, встановлених ст.50 і.ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в межах обґрунтованості заявлених вимог про перерахунок і виплату пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст.50 і.ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період часу з 03 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат.

З 02 липня 1990 року до теперішнього часу позивачка ніде не працює та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить довідка ЖЕД №3 Кузнецовського міського комунального підприємства №3861 від 14 червня 2011 року. Наведені обставини відомі управлінню Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області. Так, розпорядження управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області №108229 від 17 червня 2011 року та довідка управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області №523 від 16 червня 2011 року свідчать, що розмір призначеного ОСОБА_1 підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, становить 5 грн. 20 коп. щомісячно.

Отже, відповідач здійснив нарахування та виплату позивачці підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні радіоекологічного контролю, у меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» м.Кузнецовськ Рівненської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

Розмір мінімальної заробітної плати на 2011 рік законодавчо встановлений ст.22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

Таким чином, управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області повинно було нарахувати і виплатити ОСОБА_1, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищення пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно в період часу з 03 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат.

Розмір підвищення пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в період часу з 03 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки не відповідає розміру цього підвищення, встановленому ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, при вирішенні даного спору в період часу з 03 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року застосуванню підлягає ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка є підзаконним нормативно-правовим актом і в частині регулювання розмірів підвищення пенсії особам, що проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, суперечить ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та істотно звужує обсяг встановлених законом прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З наведених підстав позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відповідача здійснити перерахунок і виплату підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, за період часу з 03 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року включно, є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно з пунктом 4, яким доповнено прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» відповідно до пункту 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік» у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Підпунктом 1 пункту 1, підпунктом 3 пункту 3 і пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» №745 від 06 липня 2011 року, прийнятої на виконання пункту 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яка набрала чинності 23 липня 2011 року і діє до 01 січня 2012 року, установлено: що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: тим, що належать до категорії 1, інвалідам ІІ групи - 20 відсотків; що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижче: для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, ІІ групи 655 гривень; що підвищення пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, передбачене ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється в таких розмірах: тим, що проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю 5,2 гривні.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» установлено, що у 2012 році норми і положення статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Окрім цього, відповідно до п.3 рішення Конституційного Суду України у справі №1-11/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень ст.1, ч.ч.1, 2, 3 ст.95, ч.2 ст.96, п.п.2, 3, 6 ст.116, ч.2 ст.124, ч.1 ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України, п.2 ч.1 ст.9 КАС України в системному звязку з окремими положеннями Конституції України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 в аспекті конституційного подання положення ч.2 ст.95, ч.2 ст.124, ч.1 ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України та п.2 ч.1 ст.9 КАС України в системному звязку з положеннями ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, починаючи з 23 липня 2011 року, підстави для нарахування і виплати ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області державної пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, в розмірі, встановленому ст.ст.39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», - відсутні.

Отже, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про перерахунок і виплату державної пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, за період часу з 23 липня 2011 року до теперішнього часу, тобто до 21 грудня 2012 року, слід відмовити за їх безпідставністю і необґрунтованістю.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зі змісту наведеної правової норми слідує, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання субєкта владних повноважень вчиняти дії у майбутньому по проведенню перерахунку і виплати державної пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у звязку із вірогідним настанням певних наслідків, задоволенню не підлягають, оскільки на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття судом рішення стосовно законності чи незаконності таких дій відповідача. Так, на теперішній час суду невідомо який розмір вказаних пенсійних виплат буде встановлено законодавством України в майбутньому, невідома суду також поведінка відповідача в майбутньому щодо нарахування і виплати цих пенсій і підвищення пенсії ОСОБА_1 Окрім цього, суд врахував, що в майбутньому можливі суттєві зміни фактичних обставин щодо групи інвалідності позивачки, виду призначеної їй пенсії та місця проживання. Вказані обставини мають істотне значення для розгляду справи та впливають на результат її вирішення.

З наведених підстав, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1, поданого її представником ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області в частині вимог щодо зобовязання відповідача в подальшому проводити нарахування та виплату державної пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, в розмірах, передбачених ст.ст.39, 50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідно відмовити за їх безпідставністю і необґрунтованістю.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Аналізуючи вказану норму цього Закону, суд зясував, що збільшення пенсії встановлюється у відсотку до заробітку. Тому, для застосування ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» істотне значення має та обставина, який саме заробіток обраний для нарахування пенсії, так як зокрема статтею 57 наведеного Закону визначено за який час може бути обрано заробіток для обчислення пенсії, за бажанням того, хто звернувся за пенсією. На думку суду, застосування частини 2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» нерозривно повязано із обранням заробітку для нарахування пенсії відповідно до ст.57 вказаного Закону, оскільки є істотним чи було взято для нарахування пенсії заробіток за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення або більш короткі строки, визначені цією статтею, або ж було взято заробіток відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В цій частині визначення пенсійної виплати має зберігатися системність підходу: застосування для нарахування підвищення пенсії за страховий стаж норм того Закону, за яким обрано заробіток для нарахування основної пенсії, так як підвищення пенсії за страховий стаж повязане із заробітком, з якого нараховано пенсію.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про нарахування та виплату збільшення пенсії по інвалідності на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років задоволенню не підлягає, так як частиною 2 ст.56 вищезазначеного Закону передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) при призначенні пенсії за віком (вислугою років) і які не поширюються на пенсії, призначені відповідно до ст.54 цього Закону.

Окрім цього, згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Отже, слідуючи цим вимогам, представник позивачки, діючи від її імені та в її інтересах, зобовязаний довести обґрунтованість адміністративного позову ОСОБА_1, в тому числі і в частині його вимог про нарахування та виплату збільшення пенсії відповідно до ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте уповноваженим представником позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 при подачі позову в суд та в подальшому до його розгляду не додано жодного належного і допустимого доказу, який підтверджував би факт наявності у позивачки стажу роботи понад 15 років. Вказаного доказу матеріали даної адміністративної справи не містять.

Враховуючи викладені обставини, на підставі ч.2 ст.19, ст.46, ч.2 ст.152 Конституції України, ст.ст.39, 49, 50, ч.4 ст.54, ч.2 ст.56, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», керуючись ч.1 ст.2, ч.1 ст.8, ч.4 ст.9, ч.2 ст.11, ч.ч.1, 2, 6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128, ч.1 ст.158, ст.159, ч.ч.1-3 ст.160, ст.ст.161-163, ч.ч.1, 2 ст.186, п.1 ч.1 ст.256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, поданий від її імені та в її інтересах ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області про перерахунок та виплату пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, призначення, перерахунок та виплату підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, нарахування та виплату збільшення пенсії задоволити частково.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, інваліду другої групи, захворювання якого повязане з Чорнобильською катастрофою, згідно з ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75 (сімдесяти пяти) процентів мінімальної пенсії за віком, із застосуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період часу з 03 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, інваліду другої групи, захворювання якого повязане з Чорнобильською катастрофою, згідно з ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі, не меншому 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, із застосуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період часу з 03 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», за період часу з 03 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, заявлених ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області про перерахунок та виплату пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, призначення, перерахунок та виплату підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, нарахування та виплату збільшення пенсії - відмовити в задоволенні за їх безпідставністю.

Постанова суду в частині присудження ОСОБА_1 пенсійних виплат у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Управлінню Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області подати до Кузнецовського міського суду Рівненської області звіт про виконання даної постанови в місячний строк в частині негайного виконання з дня одержання її копії, а в іншій частині постанови з дня набрання законної сили.

На постанову суду до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області може бути подана апеляційна скарга з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів позивачем та його представником - з дня отримання її копії, а відповідачем - з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя О.І.Горегляд