Справа № 802/950/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

02 серпня 2017 р. Справа № 802/950/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін:

позивача: Герасимчука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом

публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбів"

до Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області

про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбів" до Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати пункт 4 розпорядження Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області від 30 вересня 2008 року №272.

В судовому засіданні 02.08.2017 року позивачем уточнено позовні вимоги згідно яких він просить визнати протиправним та скасувати пункт 4 розпорядження №272 від 30 вересня 2008 року Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області "Про затвердження технічної документації про передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів приватної власності на землю в частині визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею виданого ВАТ "Турбівське" згідно рішення 9 сесії Турбівської селищної ради 22 скликання від 07.08.1996 року.

Державним актом на право постійного користування землею серія І-ВН №001273 від 10.08.1996 року посвідчено право постійного користування відкритого акціонерного товариства "Турбівське" земельною ділянкою площею 1740,5 га сільськогосподарського призначення на якій, серед іншого, розміщені багаторічні насадження, господарські будівлі та споруди. Державний акт на право постійного користування землею було видано на підставі рішення Турбівської селищної Ради народних депутатів від 7.08.1996 року №9-22.

Позивачу із листа міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районі 26.04.2017 року за №П-102/0-0.182-182-154/154-17 стало відомо про те, що земельні ділянки на правах постійного користування за ПАТ "Турбівське", відсутні так як згідно розпорядження Липовецької райдержадміністрації №272 від 30.09.2008 року державні акти на право постійного користування землею видані ВАТ "Турбівське" вважати недійсними.

Вважаючи розпорядження Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області №272 від 30.09.2008 року таким, що суперечить законодавству, порушує права та інтереси публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбів" позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, уповноваженого представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання від 25.07.2017 року.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1-3 ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Стаття 122 Земельного кодексу України закріплює повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1. ст. 122) .

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Статтею 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що державним актом на право постійного користування землею серія І-ВН №001273 від 10.08.1996 року посвідчено право постійного користування відкритого акціонерного товариства "Турбівське" земельною ділянкою площею 1740,5 га сільськогосподарського призначення на якій, серед іншого, розміщені багаторічні насадження, господарські будівлі та споруди. Державний акт на право постійного користування землею було видано на підставі рішення Турбівської селищної Ради народних депутатів від 7.08.1996 року №9-22.

Крім того, на земельній ділянці площею 16,6 га розміщені багаторічні насадження, які на даний час перебувають на балансі публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське".

Більша частина земель сільськогосподарського призначення у 2008 році була розпайована між працівниками ВАТ "Турбівське" та пенсіонерами з їх числа, і працівниками соціальної сфери.

З листа міжрайонного управління у Калинівському. та Липовецькому районі від 26.04.2017 року за №П-102/0-0.182-182-154/154-17 ПАТ "Турбівське" стало відомо про те, що земельні ділянки на правах постійного користування за ПАТ "Турбівське", відсутні так як згідно розпорядження Липовецької райдержадміністрації №272 від 30.09.2008 року державні акти на право постійного користування землею видані ВАТ "Турбівське" вважати недійсними.

Згідно до пункту 1.2 статуту публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" - публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське", що надалі пойменоване Товариство, є правонаступником прав і обов'язків відкритого акціонерного товариства "Сільськогосподарське акціонерне товариство відкритого типу по вирощуванню насіння цукрових буряків "Турбівське", що засноване як правонаступник прав і обов'язків державного підприємства Турбівський бурякорадгосп, відповідно до рішення регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області від 31.10.1994 року №354-ПП, та Декрету Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 року №54-93 шляхом перетворення державного підприємства в акціонерне товариство.

Частиною 3 ст. 24 ЗК України визначено, що лише у разі ліквідації державного чи комунального підприємства, установи, організації землі, які перебувають у їх постійному користуванні, за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування переводяться до земель запасу або надаються іншим громадянам та юридичним особам для використання за їх цільовим призначенням, а договори оренди земельних ділянок припиняються.

Стаття 142 ЗК України визначає механізм добровільної відмови від права власності або права постійного користування земельною ділянкою.

Так, згідно частини 3 та 4 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Як зазначено у статті 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у випадках визначених цією статтею.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що на момент прийняття оскаржуваного розпорядження Липовецької районної державної адміністрації від 30.09.2008 року №272 згоди від постійного землекористувача до Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області відмови від права користування земельною ділянкою не надавалось.

Вказана обставина свідчить, що порядок припинення права користування земельною ділянкою Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області дотриманий не був, відповідач приймаючи розпорядження перевищив свої повноваження, а відтак пункт 4 оскаржуваного розпорядження в частині пункту 4 розпорядження №272 від 30 вересня 2008 року Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області "Про затвердження технічної документації про передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів приватної власності на землю" в частині визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею виданого ВАТ "Турбівське" згідно рішення 9 сесії Турбівської селищної ради 22 скликання від 07.08.1996 року підлягає скасуванню.

Аналогічна позиція закріплена постановою Верховного Суду України від 21.02.2011 року №21-3а11, в якій сформовано правову позицію, відповідно до якої припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Згідно п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, зазначених у ст.141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Дії, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст.141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Суд також звертає увагу на те, що державний акт на право постійного користування землею I-ВП № 001275, видано на підставі рішення Турбівської селищної Ради народних депутатів від 7 серпня 1996 року №9-22. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №12.

Відповідно до частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Отже, стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими способами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 року.

Тому, якщо право постійного користування виникло до 01.01.2002 (дня набрання чинності діючим ЗК України), після цієї дати воно продовжує зберігатися.

Про відсутність обов'язкових приписів щодо переоформлення права постійного користування землею йдеться й у пункті 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002р. №449 "Про затвердження форм державного акта па право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлено, що раніше видані державні акти па право приватної власності па землю, державні акти на право власності на землю, державні акти па право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (постанова втратила чинність 03.06.2013 р.).

Крім того, відповідно до пункту 10 розділу VII Закону України "Про Державний земельний кадастр" (чинний з 01.01.2013 р.) документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

З огляду на вказані обставини, суд прийшов висновку, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначений законом компетенції органу який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачене законодавством. Як встановлено матеріалами справи спірне рішення суперечить нормам чинного законодавства та прийнято з перевищенням наданої відповідачу компетенції. Таким чином, відповідач Липовецька районна державна адміністрація не мала права скасовувати своє рішення, так як відповідно до нього виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування - де виступає Липовецька районна державна адміністрація і позивачем публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбів"- породжуючи впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, отже відповідач мав бути відповідальним за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а зокрема, перед позивачем ПАТ "Сільськогосподарське підприємство "Турбів".

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 розпорядження №272 від 30 вересня 2008 року Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області "Про затвердження технічної документації про передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів приватної власності на землю" в частині визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею виданого ВАТ "Турбівське" згідно рішення 9 сесії Турбівської селищної ради 22 скликання від 07.08.1996 року.

Стягнути з Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області (, вул. Леніна, 38, Липовець, Вінницька область, 22500), за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, в користь публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбів" (, вул. Миру, 147, смт. Турбів, Липовецький район, Вінницька область, 22513 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1600 грн. ( одна тисяча шістсот гривень ) відповідно до платіжного доручення №431 від 07.06.2017 року.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар