Справа № 810/3804/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3804/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області, третя особа: Управління Пенсійного фонду у місті Ірпені Київської області про визнання неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним рішення Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області від 16 червня 2015 року № 2/т-26 щодо відмови у перерахунку заробітної плати та видачі довідки про заробітну плату в зоні відчуження з 29 квітня по 1 травня 1986 року; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області провести перерахунок заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 29 квітня 1986 року по 01 травня 1986 року та надати відповідну довідку для пред'явлення до органів управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу, заробітної плати за квітень-травень 1986 року з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у святковий день, добових за відрядження та одноразової грошової допомоги.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року, залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено (а.с. 52-54, 95-99).

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 16 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 152-157).

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України виходив з того, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку, що грошове забезпечення позивача за час несення служби в зоні особливого контролю в 1986 році нараховане та виплачене згідно законодавства, яке діяло на той час, оскільки такі висновки зроблені без належного дослідження всіх обставин у справі та надання їм нормативно-правової оцінки.

Після направлення справи на новий розгляд, постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 має статус інваліда 2 групи 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено копіями довідки № 0414797 МСЕК та посвідчення серія НОМЕР_1 (а.с. 14-15).

Згідно довідки ГУ МВС України в Київській області від 05 червня 2015 року № 3/Т-456 позивач є колишнім працівником 3-ї роти окремого батальйону ППСМ УВС Київського облвиконкому, який брав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та залучався до зазначених заходів на території зони відчуження в період з 29 квітня по 1 травня 1986 року (а.с. 12).

27 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 29 квітня по 1 травня 1986 та видачу довідки для пред'явлення до органів Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу заробітної плати за квітень-травень 1986 року з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги.

Листом Головне управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області від 16 червня 2015 року № 2/т-126 повідомлено позивача про відмову у задоволенні заяви оскільки у розрахунковому листі відсутні складові грошового забезпечення, які просить врахувати позивач.

Крім того, у вказаному листі зазначено, що відповідно до вимог частини четвертої ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування (а.с. 9-10).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки довідка від 15 червня 2015 року №375 позивачу видана, виходячи з даних розрахункового листа за 1986 рік (єдиного документа, долученого позивачем до заяви), який є первинним документом нарахування грошового забезпечення позивачу за період несення служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, то всі дії відповідача по видачі позивачеві довідки ґрунтуються виключно на нормах діючого законодавства. Крім того, позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у кратності відповідній до зони перебування, накази про виплату премії позивачу відповідачем не видавались, тому грошове забезпечення позивача за час несення служби в зоні особливого контролю в 1986 році нараховане та виплачене згідно законодавства, яке діяло на той період.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Згідно зі статтею 57 Закону №796-XII обчислення середньомісячного заробітку проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Обчислення пенсії по інвалідності та розрахунок заробітної плати за роботу в зоні відчуження передбачений Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №1210 від 23.11.2011 (далі - Порядок №1210).

У відповідності до п.7-8 Порядку №1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців.

За правилами п. 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» вищезазначені норми оплати праці в зонах небезпеки поширені на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР, які були задіяні на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з вимогами постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитися з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964 - у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Відповідно до вимог п.п. 1 п. 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забруднення навколишнього середовища» оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи, середньомісячна заробітна плата, провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195, постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 було дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, що пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі.

Таким чином, виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС №524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС №665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок №207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені згідно пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 червня 1986 року № 964, постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 керівникам міністерств та відомств надано право проводити оплату праці працівникам, занятих на роботах по ліквідації аварії у відповідних зонах небезпеки, у відповідній кратності.

Як свідчать матеріали справи, позивач з 29.04.1986 по 01.05.1986 брав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно довідки ГУ МВС України в Київській області від 05 червня 2015 року № 3/Т-456 - позивач є колишнім працівником 3-ї роти окремого батальйону ППСМ УВС Київського облвиконкому (а.с. 12).

15 червня 2015 року позивачу була видана довідка №375, виходячи з даних розрахункового листа за 1986 рік (єдиного документа, долученого позивачем до заяви), який є первинним документом нарахування грошового забезпечення позивачу за період несення служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тобто, згідно вказаної довідки та даних розрахункового листа позивача за 1986 рік, позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у кратності, відповідній до зони перебування.

За змістом пункту 2.24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. № 22-1 (надалі Порядок №22-1) при призначенні (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 органу, що призначає пенсію, надано право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з вимогами п. 17 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що пенсія відповідно до Закону №796-XII призначається виходячи із фактично отриманої заробітної плати.

При цьому, розмір отриманої заробітної плати зазначається у довідці, яка видається на підставі первинних документів, а орган пенсійного фонду має право перевірити обґрунтованість її видачі.

Як свідчать матеріали справи, згідно довідки ГУ МВС України в Київській області від 05.06.2015 № 3/т-456 ОСОБА_2, за роботу в населених пунктах зони відчуження (м. Чорнобиль - 26 квітня 1986 року 30 квітня 1986 року; 01 травня 1986 року) по відомостях № 4,5 від 20 травня 1986 року виплачена заробітна плата в сумі 43 крб. 02 коп. з урахуванням коефіцієнта 3 (а.с. 11).

Колегія суддів звертає увагу, що позивач надав відповідачу для проведення перерахунку заробітної плати та видачі відповідної довідки лише розрахунковий лист за 1986 рік (а.с. 13).

Інших документів позивачем надано не було.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин нарахування основного грошового забезпечення працівникам органів внутрішніх справ у 1986 році здійснювалось на підставі норм, визначених у Положенні про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, яке було обумовлене наказом МВС СРСР від 19.03.1984 № 090.

Згідно п. 12 Положення про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, що затверджене наказом МВС СРСР від 19.03.1984 № 090 визначено, що винагорода за понаднормову роботу, а також додаткова винагорода за роботу у дні відпочинку та святкові дні не виплачуються, за винятком особливих випадків, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.

У відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 № 1006-р, МВС дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Перерахунок провести в межах фонду заробітної плати МВС.

Отже, додаткова оплата праці за роботу у вихідні або святкові дні для посадових осбі органів внутрішніх справ не обумовлена, за винятком особливих випадків, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.

Як свідчать матеріали справи, одноразова грошова винагорода та добові не були включені до заробітної плати ОСОБА_2 та не виплачувались останньому.

При цьому, відповідачем накази про виплату премії позивачу не видавались.

Тобто, грошове забезпечення позивача за час несення служби в зоні особливого контролю в 1986 році нараховане та виплачене згідно законодавства, яке діяло на той період.

Оскільки довідка відображає фактичний розмір сплачених ОСОБА_2 у 1986 році сум заробітної плати, відображених у розрахунковому листі, у відповідача відсутні правові підстави для включення до неї інших виплат, а тому вимоги адміністративного позову в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС №524-156 від 07 травня 1986 року передбачена лише виплата за роботу у подвійному розмірі посадового окладу, а не збільшення, не зміна, не підвищення та не встановлення нових окладів, тобто, оклад залишився тим самим.

Також колегія суддів звертає увагу на лист Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 №774/13/84-13 «Щодо поширення КЗпП на військовослужбовців» згідно якого військовослужбовці у відповідності до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань.

Згідно зі статтею 2 вищезазначеного Закону України військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність.

Виходячи з вищенаведеного, на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що оплата за роботу у святковий день (у нашому випадку 01 травня 1986 року) проводилась позивачу у подвійному розмірі, або проведено виплату добових за відрядження та виплату одноразової грошової допомоги. Про такі виплати в розрахунковому листі виданого на ім'я позивача також не йдеться (а.с. 13).

Таким чином, на позивача не поширюються норми Кодексу законів про працю України щодо оплати праці у вихідний або святковий день та оплати добових за відрядження.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Файдюк В.В.

Бужак Н.П.