Справа № 205/1762/17(2-а/205/112/17)
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 серпня 2017 року м. Київ К/800/27908/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 8 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Каращука Сергія Леонідовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, -

в с т а н о в и в :

23 березня 2017 року ОСОБА_1, в якому просив скасувати постанову інспектора 8 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Каращука Сергія Леонідовича серії ЕАА №072658 від 17 березня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425грн, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним не було порушено пункту 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, оскільки пункт 16.8 цих Правил не лише дозволяє, але й зобов'язує водія, який виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, продовжити рух незалежно від сигналу світлофора на виїзді. Крім того, як стверджує позивач, інспектором порушено вимоги статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині не складення протоколу, оскільки із порушенням Правил дорожнього руху позивач був не згоден.

Постановою Ленінський районний суд м. Дніпропетровська від 18 травня 2017 року позов задоволено.

Скасовано постанову ЕАА № 072658 від 17 березня 2017 року, винесену інспектором роти № 8 батальйону № 3 управління патрульної поліції у м. Дніпрі Каращуком С.Л. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрито провадження по адміністративній справі відносно позивача про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Так, судами встановлено, що постановою серії ЕАА № 072658 від 17 березня 2017 року, прийнятою інспектором роти № 8 батальйону № 3 управління патрульної поліції у м. Дніпрі Каращуком С.Л. на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови позивач 17 березня 2017 року о 12 год 08 хв, керуючи автомобілем «BMW Х5», державний номер НОМЕР_1, рухаючись в м. Дніпрі по вулиці Пушкіна в бік проспекту О. Поля на перехресті з вулицею Савченко здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте з відеозапису, наданого відповідачем, як доказ у даній справі, неможливо достовірно встановити факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, оскільки в момент перетину позивачем перехрестя чітко не видно який саме сигнал світлофора горів та номерні знаки автомобілю є нечіткими. Інших належних, допустимих та беззаперечних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в матеріалах справи немає, що є порушенням вимог статті 251 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відеозаписом, наданим відповідачем на підтвердження правомірності своїх дій відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, підтверджено, що позивач здійснив проїзд на червоний сигнал світлофора.

Також апеляційний суд виходив з безпідставності та необґрунтованості посилань позивача на положення пункту 16.8 Правил дорожнього руху, оскільки водію дозволено рух на заборонений червоний сигнал світлофора лише у випадку виїзду на перехрещення проїзних частин на дозволений сигнал світлофора та відсутність на виїзді стоп-лінії або дорожнього знаку 5.62. Тобто позивач, виїхавши на перехрестя на сигнал світлофора, що дозволяє рух, керуючись пунктом 16.8 Правил дорожнього руху, міг здійснити проїзд перехрестя незалежно від сигналу світлофора на виїзді саме з цього перехрестя, проте у даному випадку позивачем здійснено розворот на перехресті, яке він проїхав на сигнал світлофора, що дозволяє рух, та продовжено рух по вулиці Пушкіна і здійснено проїзд наступного перехрестя з вулицею Савченко вже саме на заборонений сигнал світлофора, а відтак доводи позивача про те, що його дії відповідають приписам пункту 16.8 Правил дорожнього руху є незмістовними, порушення позивачем пункту 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху доведено, що, в свою чергу, свідчить про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, а тому правових підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу у відповідача не було.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що ним не порушено пункт 8.7.3 Правил дорожнього руху, проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора він не здійснював та його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем не дотримано вимоги статті 258 цього Кодексу, оскільки інспектором патрульної поліції не складено протокол про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення, а відразу винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Проте із вказаними доводами ОСОБА_1 погодитись не можна з огляду на те, що судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено належними та достатніми доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху. Посилання позивача на пункт 16.8 Правил дорожнього руху є безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідно до положень цього пункту водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді, проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора. Проте у даному випадку позивач, рухаючись на перехресті, не пересвідчився в тому, що починає рух на виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофора та відповідно здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, що зафіксовано відеозаписом та надано відповідачем як доказ у справі, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 8 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Каращука Сергія Леонідовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець