Справа № 236/2285/17
Суддя: Саржевська І. В.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/2285/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2017 року м. Лиман

Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області, ОСОБА_1. , перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в місті ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Донецькій області про поновлення пенсійних виплат,

ВСТАНОВИЛА:

10.08.2017 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Лиман Донецької області про зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною 1 статті 99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 2 цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Таким чином, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі.

З доказів, доданих до позовної заяви, підписаної позивачем, взагалі не вбачається, з якого періоду відповідач припинив виплату пенсії. Тобто невідомо, коли позивач дізнався про порушення свого права. Підтвердження факту припинення пенсійних виплат відповідачем (відповіді на звернення, листи, повідомлення, рішення, тощо) в наявних матеріалах справи справи відсутнє. Питання про неможливість отримання вказаних доказів самостійно із зазначенням причин неможливості подання таких доказів позивач не порушує.

Слід зауважити, що правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом, і тому можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Тобто, внаслідок пропущення строків звернення до адміністративного суду для позивача наступають негативні юридичні наслідки.

Встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасної реалізації ними права на судовий захист. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознаки стабільності.

Частиною 1 статті 102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається з адміністративним позовом та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення у справах «Девеер проти Бельгії», «Голдер проти Сполученого Королівства»).

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення у справі «Ілхан проти Туреччини»).

Крім того, згідно з пунктом 3 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства Українистаттею 106 цього Кодексу

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС України статті 105 КАС Українист. 106 КАС України

Позивач ОСОБА_2, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що у 2014 році виїхав з м. Донецька у с. Кіровськ Лиманського району Донецької області та звернувся для перереєстрації виплат з пенсійного забезпечення з непідконтрольної території України до ПФУ м. Лиман за місцем свого мешкання, при цьому не надає доказів, які підтверджують ці факти (довідка тимчасово переміщеної особи, роздруківку надходжень на картковий рахунок, повідомлення ПФУ м. Лиман, тощо). Питання про неможливість отримання вказаних доказів самостійно із зазначенням причин неможливості подання таких доказів позивач не порушує.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС Українист. 106 цього Кодексу

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 108160165 КАС України

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в місті ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Донецькій області про поновлення пенсійних виплат - залишити без руху.

Встановити позивачу ОСОБА_2 строк протягом п'яти днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз'яснити ОСОБА_2, що згідно з п. 1 ч. 3 ст. 108 КАС України

Копію цієї ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краснолиманський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України

Суддя: