Справа № 263/5873/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шевченко О.А.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року справа №263/5873/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Геращенко І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову Жовтневого районного суду від 03 липня 2016 року по адміністративній справі № 263/5873/17 за позовом ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Маріуполі Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2017 року ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Жовтневого районного суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі Донецької області (далі - відповідач, управління, пенсійний орган) про визнання дій протиправними щодо зупинення виплати пенсії по інвалідності 3-ї групи та зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі Донецької області відновити виплату призначеної пенсії, відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року (а.с.2-3)

Постановою Жовтневого районного суду від 03 липня 2016 року в задоволені позовних вимог - відмовлено (а.с.40-41).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на висновок колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, що з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії признаються зокрема, згідно із Законом № 2453-ІV, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № № 1058-ІV. Цей висновок Верховного Суду України, згідно статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм. Щодо пропущення позивачем шестимісячного строку звернення з позовом до суду то апелянт зазначає, що строк ним пропущений з поважних причин, а саме: відсутністю юридичної освіти, а також зміною судової практики по аналогічним справам, яка остаточно стала сумісною з постановою лише 31 січня 2017 року. Просив поновити строк звернення з позовом як пропущений з поважних причин.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні ПФУ м. Маріуполя Донецької області та з 16 січня 2014 року отримує пенсію по інвалідності (3 група загального захворювання) (а.с. 11).

Позивач займає посаду головного державного інспектора відділу взаємодії з митними органами іноземних держав Управління протидії митним правопорушенням (а.с.9).

У зв'язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, позивачу припинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача (а.с. 11).

Листом від 28 березня 2016 року пенсійний орган повідомив позивача, що з 01 січня 2016 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 911 від 24 грудня 2015 року, відповідно до якого особам які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів» призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються». Відповідно до даних персоніфікованого обліку станом на 01 квітня 2015 року позивач працював в Донецькій митниці державної фіскальної служби України, посада визначена як така що дає право призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Проте, станом на 01 січня 2016 року позивач продовжує працювати в цій же установі, а тому за таких обставин припинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року (а.с.11).

З 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIIІ від 02.03.2015 року (далі Закон № 213-VIIІ), яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Зміст вказаних правових норм дає підстави стверджувати про наступний порядок їх правового застосування: у разі, якщо особа, якій призначено пенсію відповідно до Закону №1058 (незалежно від часу призначення), працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), станом на 01 квітня 2015 року, починаючи з цієї дати до 01 червня 2015 року виплата пенсії їй не проводиться.

Пунктом п'ятим «Прикінцевих положень» Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу».

З огляду на аналіз наведених норм закону, колегія суддів дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року позивач, який працює на посаді відповідно до Закону України «Про державну службу», втратив право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного закону.

Проте з цієї дати йому повинна бути відновлена виплата пенсії по інвалідності, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 у справі № 333/6710/15-а.

Відповідно до частини 2 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи на ту обставину, що позивач працює на посаді, яка передбачає призначення пенсії на підставі Закону України «Про державну службу», відповідач з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року протиправно не відновив виплату призначеної пенсії позивачеві на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, розглядаючи справу, суд першої інстанції порушив норми процесуального права з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлені позовні вимоги про визнання дій протиправними щодо зупинення виплати пенсії по інвалідності та зобов'язання відновити виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Як зазначалося вище позивач мав право на такі пенсійні виплати з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року, але з адміністративним позовом звернувся до суду 15 травня 2017 року, посилаючись на те, що строк звернення порушив у зв'язку з відсутністю юридичної освіти, а також зміною судової практики по аналогічним справам, яка остаточно стала сумісною з постановою Верховного Суду України від 24 травня 2016 року лише 31 січня 2017 року.

Згідно з частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що поставляється ухвала.

Колегія зауважує, що при застосуванні наслідків, передбачених наведеною нормою визначенню підлягає початок перебігу строку звернення до суду, тобто день, з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав і відповідно з якого слід обчислювати строк звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що пенсійні виплати носять регулярний характер, виплачуються щомісячно. Позивач з 16 січня 2014 року щомісячно отримував пенсію по інвалідності, про порушене право дізнався або повинен був дізнатися з червня 2015 року, та не був позбавлений можливості своєчасно звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав, тобто з матеріалів справи не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Будь яких доказів на підтвердження поважності причин пропущення строку звернення до суду позивач не надав.

За частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

На підставі викладеного позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання здійснити виплату позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року підлягають залишенню без розгляду.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції, із залишенням позовних вимог без розгляду.

Керуючись статтями 24, 99, 155, 195, 197, п.4 ч.1 ст. 198, ч.1 203, п.4 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову Жовтневого районного суду від 03 липня 2016 року по адміністративній справі № 263/5873/17 - задовольнити частково.

Скасувати постанову Жовтневого районного суду від 03 липня 2016 року по адміністративній справі № 263/5873/17 за позовом ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею чинності.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова