Справа № 802/938/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 серпня 2017 р. Справа № 802/938/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ФОП ОСОБА_4

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних санкцій від 27.03.2017 р.:

- № НОМЕР_1, яким визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб за основним зобовязанням 10749,15 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 5374,58 грн.

- № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір за основним зобовязанням 1378,02 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 344,51 грн.

- № НОМЕР_3, яким визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість за основним зобовязанням 76000 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 19000 грн.

- № НОМЕР_4, яким донараховано 363,92 грн. єдиного внеску та застосовано штрафні санкції у розмірі 181,96 грн.

- № НОМЕР_5, яким донараховано 31878,27 грн. єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції у розмірі 6375,65 грн.;

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача необґрунтовано встановлено порушення, які наведено у висновках акту та в подальшому винесено податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій.

Позиція позивача зводиться до того, що податок на доходи фізичних осіб в сумі 10749,15 грн. та застосована штрафна санкція у сумі 5374,58 грн., нараховані з огляду на те, що перевіркою правильності визнання вартості документально підтверджених витрат, повязаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф4 (Ф2) до податкової декларації, встановлено розбіжність. Зокрема, перевіркою встановлено завищення валових витрат на суму 91868,28 грн., внаслідок того, що, на думку податкового органу, підприємцем до складу валових витрат включено придбання товару, що не підтверджено первинними документами.

Однак, позивач стверджує, що не дивлячись на те, що перевіряємий період охоплює період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. інспектором, з незрозумілих причин, не взято до уваги та не враховано у своїх розрахунках первинні документи за період з 01.01.2015р. по 13.02.2015р., хоча в цей період, ФОП ОСОБА_1, здійснювалось придбання ТМЦ.

Окрім того, на суму донарахованого податку з доходів фізичних осіб вплинула також допущена інспектором в ході перевірки помилка, яка полягає у тому, що повернута ТОВ «INTER CARS UKRAINE» сума коштів у додатку №1 до акту перевірки зазначена невірно, а саме замість 3,88 грн., вказано 32203,00 грн. Відповідно, невірно зазначено суму повернутих помилково перерахованих коштів, в той час як правильна сума таких коштів становить 3765,27 грн. з ПДВ.

Також, позивач стверджує про безпідставність рішень про донарахування єдиного внеску з чистого доходу за 2015 рік у сумі 31 878,27 грн. та штрафною санкцією 6 375,62 грн., а також податкового повідомлення-рішення про донарахування військового збору в сумі 1378,02 грн. з штрафною санкцією в сумі 344,50 грн. з огляду на ту обставину, що базою для нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід, а його донарахування на суму 91868,28 грн. є безпідставним з огляду на вищенаведене.

Позивач також не погоджується та наполягає на скасуванні податкового повідомлення-рішення про донарахування податку на додану вартість у сумі 76000 грн., внаслідок того, що перевіркою повноти визначення податкових зобовязань встановлено їх заниження, зокрема на суму 72556 грн.

Позивач вважає, що податковий орган в ході перевірки невірно виходив з того, що в основу обрахунку поклав суму витрат визначену у декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік, оскільки відповідна декларація спрямована на декларування іншого податку, а саме ПДФО, обчислення якого жодним чином не повязується з визначенням зобовязання по ПДВ та здійснюється за іншим порядком, на підставі інших документів. Різняться і звітні періоди у цих податків.

Окрім того, позивач вказує на те, що додаток №2 до акту перевірки, у якому наведено перелік первинних бухгалтерських документів (накладних та податкових накладних), наданих підприємцем на перевірку, сформовано некоректно, однак з огляду на дані вказані у ньому, інспектором зроблено висновок про придбання позивачем ТМЦ протягом 2016 року на суму 1833355,80 грн.

Так, у додаток №2 інспектором, з податкових накладних внесено лише ТМЦ, хоча ФОП ОСОБА_1, окрім придбання ТМЦ, отримувались послуги, зокрема від ФОП ОСОБА_5, які у обліку відображались відповідним чином. Однак інспектор, виокремила зі складу отриманих послуг запчастини, які використовувались при наданні послуги ФОП ОСОБА_5, як субпідрядником та врахувала їх у складі придбаних ТМЦ, не маючи для цього жодних підстав.

Також позивач стверджує про відсутність у податкового органу підстав для донарахування ПДВ за грудень 2016 року, як вбачається з акту перевірки, оскільки аналіз документації здійснено за весь рік, і у додаток №2 включено ТМЦ використані ФОП ОСОБА_5 в ході надання послуг, як придбані ФОП ОСОБА_1 з різних податкових періодів для ПДВ.

Стосовно іншої частини оскаржуваного рішення позивач вказує про його протиправність з огляду на те, що податкові накладні, про несвоєчасну реєстрацію яких вказує податковий орган, зареєстровані у січні 2017 року, відповідно можуть бути підставою для визначення сум ПДВ.

Відносно рішення, яким донараховано 363,92 грн. єдиного внеску та штрафну санкцію 181,9 грн. позивач вказує на те, що наймані особи працювали на неповну зайнятість, відповідно ЄСВ нараховувався з отримуваної заробітної плати з огляду на фактично відпрацьований час.

Заперечуючи проти позову, податковий орган подав до суду заперечення, у яких повністю підтримав позицію наведену у акті перевірки, вказавши про необґрунтованість позову та законність прийнятих відповідачем рішень.

Ухвалою суду від 09 серпня 2016 року судом замінено неналежного позивача ОСОБА_1 на належного ФОП ОСОБА_1 С І.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та з огляду на позицію наведену у позовній заяві та письмових поясненнях просили суд позов задовольнити.

Суду пояснили, що на перевірку було надано всі первинні документи, серед яких січень-лютий 2015 року. Окрім того пояснили, що до 13.02.2015 року ФОП ОСОБА_1 не використовувалась система клієнт-банк, і тому дані по банку було надано у паперовому вигляді.

В свою чергу, представники податкового органу проти задоволення позову заперечували та просили суд відмовити в його задоволенні, окремо пояснивши, що на перевірку були надані всі первинні документи, але банківські виписки про які вказує позивач не надавались. Надавався банк лише за період вказаний у додатку №1 до акту перевірки. Стосовно ПДВ представники пояснили, що у випадку отримання послуг і використанні при цьому контрагентом своїх матеріалів, такі матеріали підлягають оприбуткуванню та умовному продажу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності дійшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до наказу №93 від 31.01.2017р. та направлення №183 від 13.02.2017 року, що видані ГУ ДФС у Вінницькій області, податковим органом проведено планову документальну виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання субєктом господарської діяльності ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р.

Результати перевірки оформлено актом від 03.03.2017 року за №88.

На підставі акту винесено податкове повідомлення-рішення від 27.03.2017р. №, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 10749,15 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 5374,58 грн.; рішення № від 27.03.2017р., яким донараховано 31878,27 грн. єдиного внеску та нараховано штрафну санкцію в сумі 6375,62 грн.; податкове повідомлення-рішення від 27.03.2017р. №, яким донараховано військового збору в сумі 1378,02 грн. за застосовано штрафну санкцію в сумі 344,50 грн.; податкове повідомлення-рішення від 27.03.2017р. №, яким донараховано податку на додану вартість на суму 76 000,00 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 19000,00 грн.; рішення № від 27.03.2017р., яким донараховано 363,92 єдиного внеску та штрафну санкцію в сумі 181,96 грн.

Як вбачається з акту перевірки, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року ФОП ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування. ФОП ОСОБА_1 є платником податку на додану вартість згідно свідоцтва від 12.10.2009 р. №100249598.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності врегульовано статтею 177 Податкового кодексу України.

Так, згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.3 статті 177 ПК України, для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

В силу пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:

- 177.4.1 - витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;

- 177.4.2 - витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;

- 177.4.3 - суми податків, зборів, які повязані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які повязані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- 177.4.4 - інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Розділ другий акту присвячено перевірці правильності ведення обліку, достовірності, повноти нарахування і сплати податків (зборів), єдиного внеску, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, а також дотримання валютного та іншого законодавства.

У підпункті 2.1.2 пункту 2.1 даного розділу вказано, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, повязаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф4 (Ф2) до податкової декларації, встановлено розбіжність.

В порушення пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 ПК України підприємцем в декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік завищено валові витрати на суму 91868,28 грн. Порушення допущені внаслідок того, що підприємець в 2015 році до складу валових витрат включено придбання товару, що не підтверджено первинними документами.

Інспектором в акті зазначено, що згідно первинних бухгалтерських документів, а саме товарних (видаткових) накладних, податкових накладних, актів виконаних робіт та списання товару, банківських виписок наданих підприємцем на перевірку, ФОП ОСОБА_1 придбано та оплачено ТМЦ протягом 2015 р. на суму 919214,34 (без ПДВ).

При цьому інспектор посилається на додаток №1 до акту (стор. 7 акту, а.с. 10), Додаток №1 до акту.

В подальшому, виходячи з даних попередньої перевірки інспектор враховує суму залишків ТМЦ ФОП ОСОБА_1 на кінець 2014 року 163891,00 грн., виходячи з довідки наданої ФОП ОСОБА_1 враховує суму залишків ТМЦ на кінець 2015 року 187362,00 грн., а також дані декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік про суму реалізації ТМЦ 987611,62 грн.

Отже, розбіжність між даними декларації та даними перевірки вирахувано наступним чином (163891 грн. (залишок на початок 2015 року ) + 919214,34 грн. (придбані та оплачені ТМЦ згідно даних перевірки) - 987611,62 грн. (сума реалізації ТМЦ у 2015 році) 187362 грн. (залишок на кінець 2015 року) = 91868,28 грн.).

Відтак, вбачається, що на розмір донарахованого податку на доходи фізичних осіб вплинула сума у розмірі 91868,28 грн., як завищення суми витрат, внаслідок не підтвердження їх первинними документами.

Заперечуючи проти таких висновків, ФОП ОСОБА_1 вказує, що в ході перевірки інспектор не врахувала період з 01.01.2015 р. по 13.02.2015 року, в який відбувалось придбання ТМЦ та їх оплата.

Так, суду надані виписки по особовому рахунку позивача у ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» м. Київ №3 за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 року (а.с. 18-21); за період з 06.02.2015 по 23.02.2015 року (а.с. 22), з яких вбачається перерахування коштів на рахунки контрагентів за автозапчастини; надано платіжні доручення проведені ПАТ «Енергобанк» №5 від 14.01.2015 року, №4 від 13 січня 2015 року, №2 від 06.01.2015 року, №3 від 06.01.2015 року, №1 від 06.01.2015 року; №353 від 29 грудня 2014 року; №4 від 30.01.2015 р., №3 від 30.01.2015 р., №2 від 30.01.2015 року; виписки по рахунку позивача у ПАТ «Енергобанк» №801 за 06.01.2015 р. від 08.01.2015 року та за 12.01.2015 року від 12.01.2015 року.

Окрім того, до матеріалів справи долучено видаткові накладні за період січень-лютий 2015 року, згідно яких ФОП ОСОБА_1 є одержувачем та покупцем.

В свою чергу, представники податкового органу не заперечували проти того, що первинна документація за січень та лютий 2015 року надавалась на перевірку, однак виписки банку не надавались. Також, посилались на пояснення підприємця про використання банківського рахунку в АТ «ОСОБА_6 банк Аваль».

Разом з тим, суд критично оцінює таку позицію податкового органу, оскільки відомості про те, які рахунки використовує субєкт господарської діяльності є відомостями якими володіє саме податковий орган, а ненадання банківських виписок на перевірку спростовується п. 1.13 акту перевірки, де вказано, що при перевірці використано накладні, акти виконаних робіт, акти списання товару, ТТН, квитанції, чеки тощо, банківські документи суцільним порядком з 01.01.2015 по 31.12.2016 року.

Таким чином, під час перевірки не враховано придбання ТМЦ у ПП фірма ОСОБА_5 (сплата 19.01.2015 року на суму 4015 грн.), ТОВ Інтер карс Україна (сплата 19.01.2015 року на суму 4814 грн.), ПП Вінавтозапчастина (сплата 21.01.2015 року на суму 1000 грн.), ТОВ «Владислав» (сплата 21.01.2015 року на суму 2000 грн.), ТОВ Інтер карс Україна (сплата 21.01.2015 року на суму 5830 грн.), ТОВ «Владислав» (сплата 27.01.2015 року на суму 2560 грн.), ТОВ «Владислав» (сплата 30.01.2015 року на суму 1500 грн.), ТОВ Інтер карс Україна (сплата 30.01.2015 року на суму 2200 грн.), ТОВ ТПК Омега Автопоставка (сплата 02.02.2015 року на суму 2000 грн. ), ТОВ Інтер карс Україна (сплата 03.02.2015 року на суму 3610 грн. ), ПП «Вінавтозапчастина» (сплата 04.02.2015 року на суму 1000 грн.), Спецавтотехніка-М (сплата 04.02.2015 року на суму 1682,38 грн.), ТОВ «Елсі» (сплата 04.02.2015 року на суму 10 000 грн. ), ТОВ «Есо-Автотехнікс (сплата 05.02.2015 року на суму 5000 грн.), ТОВ ТПК Омега Автопоставка (сплата 06.02.2015 року на суму 4000 грн.), ТОВ «Есо-Автотехнікс (сплата 06.02.2015 року на суму 5000 грн. ).

Окрім того, позивач звертає увагу на допущену в ході перевірки помилку щодо суми повернутих помилково-перерахованих коштів за автозапчастини.

Так, у додатку 1 вказано суму повернутих коштів 35964,39 грн., з яких 32203,00 грн. повернуто згідно платіжного доручення №139 від 27.05.2015 року, а 2535,60 грн. згідно платіжного доручення №163 від 10.06.2015 року.

Однак, як встановлено судом, згідно платіжного доручення №139 від 27.05.2015 року повернуто 3,88 грн., а не 32203 грн., що підтверджується копією банківської виписки ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» від 04.06.2015 року (а.с. 23).

Отже правильною є сума повернутих помилково-перерахованих коштів за автозапчастини у розмірі 3765,27 грн. з ПДВ.

Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність донарахування ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік, а відтак, і про протиправність податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та обґрунтованість вимог щодо його скасування.

З огляду на наведене вище протиправними та такими, що підлягають скасуванню є також рішення № від 27.03.2017р., яким донараховано 31 878,27 грн. єдиного внеску та нараховано штрафну санкцію в сумі 6 375,62 грн. та податкове повідомлення-рішення від 27.03.2017р. №, яким донараховано військового збору в сумі 1 378,02 грн. за застосовано штрафну санкцію в сумі 344,50 грн.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

В свою чергу, пунктом 4 частини першої 1 статті 4 даного Закону до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців.

Поряд із цим, пунктом 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпункту 1.2. пунтку 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, обєктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, в силу якої об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відтак, база оподаткування є тотожною базі для нарахування податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, з огляду на ту обставину, що донарахування чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску та військового збору, визнано судом безпідставним, то безпідставним є і донарахування єдиного внеску.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо скасування рішення № від 27.03.2017р., яким донараховано 363,92 грн. єдиного внеску та штрафну санкцію в сумі 181,96 грн.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно статті 4 даного Закону, платниками єдиного внеску, серед іншого, є роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); працівники - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють: у фізичних осіб - підприємців на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Розмір єдиного внеску врегульовано статтею 8 даного Закону, у частині 7 якої вказано, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 2, 6 - 8 частини першої статті 4 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині дев'ятій цієї статті), встановлюється у розмірі 3,6 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно частини 5 статті 8 Закону, у разі якщо база нарахування єдиного внеску (крім винагороди за цивільно-правовими договорами) не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника.

З огляду на порушення наведених норм Закону ФОП ОСОБА_1 занижено суму єдиного внеску нарахованого з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) за січень 2015 р. на суму 331,60 грн. та занижено суму єдиного внеску утриманого із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) за січень, 2015 р. на суму 32,32 грн.

Відповідно, донарахування відповідних сум є обґрунтованим, а рішення № від 27.03.2017р. законним.

Також суд частково погоджується з позицією позивача стосовно протиправності податкового повідомлення-рішення від 27.03.2017р. №, яким донараховано податку на додану вартість на суму 76 000 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 19000 грн.

Так, в акті перевірки зазначено, що за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року ФОП ОСОБА_1 І задекларовано податкових зобовязань з податку на додану вартість у сумі 623890 грн. Перевіркою визначення податкових зобовязань за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року встановлено заниження на суму 72556 грн. в т.ч. за грудень 2016 року на суму 72556 грн.

Обраховуючи суму заниження зобовязань податковий орган виходить з залишків ТМЦ на кінець 2015 року у сумі 187362 грн., залишків ТМЦ станом на кінець 2016 року в сумі 201468 грн. та суми, на яку здійснено придбання ТМЦ протягом 2016 року на суму 1833355,80, що включено до податкового кредиту згідно реєстрів отриманих накладних, а також суму, на яку здійснено реалізацію ТМЦ згідно декларації про майновий стан та доходи 1456470,80 грн.

Отже заниження податкових зобовязань на 72556 грн. обраховано наступним чином (187362,00 грн. (залишок ТМЦ на кінець 2015 року) + 1833355,80 (придбані та оплачені ТМЦ згідно даних перевірки, додаток №2) 1456470,80 (сума реалізації ТМЦ у 2016 році згідно декларації) 201468,00 (залишок на кінець 2016 року) * 20% = 72556,00).

При цьому, позивач посилається на протиправність використання в ході перевірки правильності визначення зобовязань з ПДВ даних з декларації по ПДФО, а також залишків ТМЦ, оскільки для обліків ПДФО та ПДВ застосовуються різні приписи законодавства, механізми нарахування, а також звітні періоди є різними.

Так, відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Для операцій, що оподатковуються, і операцій, звільнених від оподаткування, складаються окремі податкові накладні (п. 201.5. ст. 201 ПК України).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок, як попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст.201 ПК України).

Згідно з приписами пункту 201.10 статті 201ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, єдиною підставою для обліку сум ПДВ є належним чином оформлена податкова накладна, яка при продажу товарів/послуг формує у платника зобовязання, а при придбані товарів/послуг дає право на формування податкового кредиту.

Відтак, посилання позивача на безпідставне використання податкової звітності з ПДФО в ході проведення перевірки з податку на додану вартість є обґрунтованим.

Поряд із цим, позивач звертає увагу на те, що у додатку №2 до акту перевірки (перелік первинних бухгалтерських документів (накладних та податкових накладних), наданих підприємцем на перевірку) внесено лише ТМЦ, хоча ФОП ОСОБА_1, окрім придбання ТМЦ, отримувались послуги, зокрема від ФОП ОСОБА_5 , які у обліку відображались відповідним чином. Однак інспектор, виокремила зі складу отриманих послуг запчастини, які використовувались при наданні послуги ФОП ОСОБА_5, як субпідрядником та врахувала їх у складі придбаних ТМЦ, не маючи для цього жодних підстав.

Надаючи оцінку даній обставині, суд дослідив додаток №2, а також податкові накладні на підставі яких його сформовано, первинну документацію, а саме акти здачі-приймання робіт, рахунки та договір.

Так, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_5 ФОП ОСОБА_1 виписано, серед інших, податкові накладні, зокрема від 29.01.2016 року №1 на суму 4522 грн. (5426,40 грн. з ПДВ) у якій в графі найменування товарів/послуг продавця вказано фільтр оливи вартістю 230 грн., фільтр паливний вартістю 280 грн., фільтр повітряний вартістю 310 грн., олива Motul вартістю 2 280 грн., колодки задні вартістю 450 грн., робота механіка вартістю 420 грн. та шиномонтаж колес вартістю 552 грн.

При цьому додаток №2 містить дані наведеної ПН лише частково, а саме тільки в частині матеріалів. Послуги до додатку №2 не включено.

Аналогічно у додатку №2 відображено ПН від 30.09.2016 року №10, ПН від 06.09.2016 року №2 та решту ПН виписаних ФОП ОСОБА_5

Не заперечувалась дана обставина і представника відповідача у судовому засіданні, які пояснили, що всі ТМЦ, незалежно від того купуються вони чи отримуються в ході отримання послуги вважаються придбаними субєктом господарювання. У випадку, коли такі ТМЦ отримуються в рамках отримання послуги, то в подальшому підлягають умовному продажу.

В контексті наведених податкових накладних та додатку №2 до акту перевірки суд дослідив також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000005 від 29 січня 2016 року, №ОУ-0000070 від 30.09.2016 року та №ОУ-0000069 від 06.09.2016 року, з яких вбачається надання виконавцем ФОП ОСОБА_5 замовнику ФОП ОСОБА_1 послуг щодо проведення робіт та використання матеріалів.

Долучено до матеріалів справи та надано оцінку також договору №1 про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 11 січня 2016 року. Предметом даного договору є те, що виконавець бере на себе зобовязання надати Замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як Замовника, так і спеціально замовлених виконавцем. В свою чергу, замовник бере на себе зобовязання прийняти та оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) Виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього Договору.

У п.п. 2 даного Договору вказано, що крім вартості послуг, зазначених у п. 2,1 цього Договору, Замовник оплачує Виконавцю вартість матеріалів (запасних частин) Виконавця, яка вказується у наряді-замовленні.

Такі положення договору відповідають приписам Цивільного кодексу України стосовно договору підряду. Так, статтею 839 ЦК України визначено, що підрядник зобовязаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Окрім того, в силу частини 3 статті 843 ЦК України ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Виокремлення матеріалів з податкових накладних виписаних на послуги, в рамках надання яких такі матеріали використовувались, не передбачено жодною нормою Податкового кодексу України.

При цьому, посилання представників відповідача на необхідність проведення умовного продажу також не знаходить свого підтвердження з огляду на п. 198.5 ПКУ.

Податкові зобовязання нараховують, якщо товари/послуги/необоротні активи призначені для використання/починають використовуватися у неоподатковуваній діяльності (в необєктних операціях (згідно зі ст. 196, крім випадків реорганізації з п.п. 196.1.7 ПКУ; в операціях з місцем постачання за межами України; у пільгових операціях (звільнених від ПДВ згідно зі ст. 197, підрозд. 2 розд. ХХ ПКУ, міжнародних договорах, крім операцій, передбачених п.п. 197.1.28 ПКУ(при регулюванні цін) і п. 197.11 ПКУ (міжнародна технічна і гуманітарна допомога)) або у негосподарській діяльності (у межах балансу для невиробничого використання; в операціях, що не є господарською діяльністю).

Отже, у випадку, навколо якого склались спірні правовідносини умовний продаж не застосовується.

Також позивач обґрунтовано стверджує про відсутність у податкового органу підстав для донарахування ПДВ за грудень 2016 року, оскільки додаток №2 до акту перевірки свідчить про те, що до нього внесено ПН за весь рік, не виділяючи у окремі звітні періоди, відповідно донарахування сум ПДВ саме за грудень 2016 року нічим не обґрунтовано.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача в частині скасування рішення про донарахування сум ПДВ в повному обсязі, оскільки в частині 3444 грн. таке рішення є законним та обґрунтованим.

Так, позивачем до складу податкового кредиту включено за грудень 2016 року ПН №№20, 22, 19, 21 датовані 27.12.2016 року. Однак реєстрацію такі ПН пройшли лише 18.01.2017 року, відповідно, не могли бути включені до податкового кредиту за період грудня 2016 року.

Згідно пункту 201.10 статті 201 ПК України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше пятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України, суми податку, сплачені (нараховані) у звязку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Тобто позивачем в порушення норм ПК України завищено обсяг податкового кредиту на суму 3444 грн. за період грудня 2016 року.

Суд при вирішені даного спору враховує, що згідно статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем суду доведено правомірність прийнятих спірних рішень лише частково, відповідно позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в частині.

Стаття 94 КАС України встановлює, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, частиною третьою статті 94 КАС України передбачено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи часткове задоволенні адміністративного позову відшкодуванню підлягає судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовільнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення -рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 27.03.2017р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та рішення № НОМЕР_5.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 27.03.2017 р. в частині нарахування податкового зобов'язання в сумі 72 555,09 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 (м. Вінниця, вул. Едельштейна, 8кв. 37) 1473,84 грн. (одна тисяча чориста сімдесят три грн. 84 коп.) судового збору сплаченого згідно квитанції 0.0.781590072.1 від 9.06.2017 р. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Вінницькій області (м. Вінниця, Хм. Шосе, 7).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна