Справа № 813/1180/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7779/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,
суддів Большакової О.О., Довгополова О.М.,
за участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідачів Ролінського О.В., Поповича Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про дострокове розірвання контракту та звільнення з військової служби,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.03.2016 року звернувся до суд з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України в якому просить розірвати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладений 02.06.2015 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , на підставі п.п. «з» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби з виключенням із списків особового складу частини.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов повністю, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.06.2015 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Контракт).
Згідно із частиною 2 Контракту Міністерство оборони України взяло на себе зобов`язання забезпечити належні умови для проходження військової служби позивачем, в тому числі: - додержання його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України; - призначення його на військові посади відповідно до отриманої освіти та військово-облікової спеціальності, присвоєння військових звань, просування по службі з урахуванням ділових і моральних якостей; - навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, в інших вищих навчальних закладах України, відповідних підрозділах з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації військовослужбовців, навчальних закладах іноземних держав, без відриву від служби; - охорону здоров`я його та членів його сім`ї, які мають право на отримання медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України; - встановлену тривалість службового часу, крім періоду військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому наряді; - вільне пересування територією України у вихідні, святкові та неробочі дні, крім періоду військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому наряді; - надання відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові і неробочі дні; - належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби; - харчування за встановленими нормами військовослужбовців рядового складу, сержантського та старшинського складу, осіб офіцерського складу під час військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому наряді; - виплату підйомної допомоги на нього та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом із ним на нове місце проходження військової служби; - виплату грошового забезпечення з урахуванням надбавок за вислугу років, знання та використання іноземної мови, відповідну кваліфікацію, спортивні і почесні звання та інших надбавок, доплат, винагород, премій; - жиле приміщення йому та членам його сім`ї або виплату грошової компенсації за піднайом (найом) ним житлового приміщення; - пенсійне забезпечення, виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; - інші соціальні виплати йому та членам його сім`ї, визначені законами та іншими нормативно-правовими актами.
Контракт укладено строком на три роки (частина 3 Контракту).
Відповідно до пункту 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 року № 1153/2008 (надалі Положення) перший контракт про проходження військової служби укладається: з військовослужбовцями, прийнятими на посади рядового складу, - строком на 3 роки.
Згідно із пунктом 15 Положення з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Згідно пункту 34 Положення, контракт припиняється (розривається): у день закінчення строку контракту; у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший; у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України); у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу; у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим.
Пунктом 35 Положення встановлено, що Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): 1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «г», «е», «є», «ж», «и», «і», «ї», «й» та «л» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 2) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з», «к» та «м» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позивач вважає, що відповідачами систематично не виконуються вказані вище зобов`язання, а тому 10.02.2017 подав рапорт про дострокове розірвання Контракту та звільнення з військової служби відповідно до підпункту «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В рапорті вказав, що командуванням Військової частини НОМЕР_1 систематично порушуються його права та умови контракту. Зокрема, направлено позивача у відрядження під час проходження військово-лікарської комісії (надалі - ВЛК); не своєчасно скеровано позивача на ВЛК та прийнято відповідну постанову за наслідками засідання; направлено у відрядження після прийняття ВЛК рішення про непридатність позивача до служби у високомобільних десантних військах; безпідставно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення 100% заробітної плати; не проведено виплат та компенсацій згідно з законодавством України; позивача не забезпечено якісною амуніцією та харчуванням.
На підставі вказаного рапорту командуванням Військової частини НОМЕР_1 проведено бесіду з позивачем та надано відповіді на поставлені ним запитання, що підтверджується аркушем бесіди від 13.02.2017.
03.03.2017 позивачем повторно подано рапорт про дострокове розірвання контракту з аналогічних мотивів.
Не погодившись з відмовою у розірванні Контракту позивач звернувся до суду.
Відповідно до частин 1 та 4 статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону. Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до підпункту «з» частини 6 статті 26 Закону №2232-XII Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).
Отже, відповідно до вказаних норм законодавства, Контракт може бути розірваний з ініціативи військовослужбовця у разі систематичного невиконання його умов командуванням.
Серед підстав розірвання Контракту ОСОБА_1 вказує на невиконання командуванням умов такого, зокрема, щодо соціально-економічного забезпечення позивача під час проходження служби (неналежне матеріальне забезпечення та харчування, не забезпечення належного рівня медичного обслуговування, невиплата підйомної допомоги та грошового забезпечення). А також в суді апеляційної інстанції позивач зазначав про не надання йому відповідей на подані рапорти.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до абз. 2,3 пункту 1 «Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженої Наказом Міністра оборони України № 370 від 22.10.2001 (зі змінами і доповненнями) в особливий період та під час проведення антитерористичної операції офіцерам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, що були сформовані в цей період (та яким не визначено пункту постійної дислокації), зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), підйомна допомога виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини.
Якщо місце проживання військовослужбовців, зазначених в абзаці другому цього пункту, не змінилося, підйомна допомога не виплачується. У цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне місце проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини.
Згідно наявної у справі довідки № 2659 від 09.06.2017 судом встановлено, що позивач під час проходження служби не змінював місця проживання (реєстрації), відповідних доказів та рапорту командуванню військової частини не подавав, а тому, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують фактичну зміну місця проживання, підйомна допомога ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась.
Доказів на спростування таких доводів позивачем суду не представлено.
Відповідно до підпункту 10 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» одноразова грошова допомога в розмірі вісім мінімальних заробітних плат виплачується особам рядового складу, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 не був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, а прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийнятий на військову службу за контрактом. Тому, суд погоджується з доводами відповідачів щодо відсутності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до підпункту 10 пункту 6 вказаної вище Постанови Кабінету Міністрів України.
Судом також встановлено, що відповідно до направлення № 325/1 від 26.09.2016 позивач був скерований на медичний огляд ВЛК з метою оформлення медичних документів на МСЕК. Згідно з постановою ВЛК від 11.11.2016 ОСОБА_1 не придатний до служби у високомобільних військах, придатний до військової служби.
Листом № 646 від 24.02.2017 документи на солдата ОСОБА_1 надіслані Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 на адресу Військової частини польова пошта НОМЕР_2 для призначення на посаду не пов`язану з проходженням служби у високомобільних військах.
Суд відхиляє також доводи позивача з приводу не забезпечення його харчуванням за встановленими законодавством нормативами. Відповідно до долучених Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 копій Книги скарг та пропозицій їдальні, Книги обліку контролю за якістю приготування їжі та довідки № 2658 від 09.06.2017, в період з 01.01.2017 по 10.03.2017 скарг та пропозицій, а також фактів неякісного приготування їжі не зафіксовано. Доказів протилежного позивачем суду не надано.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних ним в позовній заяві обставин та на спростування доводів відповідачів.
Щодо зазначеного апелянтом про не надання йому відповіді на рапорт від 10.02.2017 року, відповідно до матеріалів справи з позивачем 13.02.2017 року була проведена бесіда на якій розглядалися всі питання викладені в його рапортах за №868, 869 від 10.02.2017 року, та надано йому відповіді.
Щодо публічної інформації на що посилається апелянт, суд враховує, що публічною інформацією, відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI, є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків встановлених законом.
Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом. Статтею 12 вказаного Закону визначено перелік суб`єктів у сфері доступу до публічної інформації.
Такими суб`єктами є запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього закону.
Згідно статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Частиною 4 даної статті визначено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Розпорядники інформації зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.
Однак апелянтом не вказується та не подаються правильно оформлені та подані у встановлений порядок відповідні запити на отримання публічної інформації суб`єкту владних повноважень, що направлялись і на них не отримано відповіді, а тому такі доводи не можуть враховуватись судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надано доказів систематичного невиконання командуванням Військової частини НОМЕР_1 умов Контракту, а тому відсутні підстави для дострокового його розірвання відповідно до підпункту «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та звільнення ОСОБА_1 з цих підстав з військової служби, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 року у справі №813/1180/17 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку частини 3 статті 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді О.О. Большакова

О.М. Довгополов
Повний текст ухвали виготовлено 09.08.2017 року