Справа № 225/3289/17
Суддя: Геря О. Г.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дзержинський міський суд Донецької області
Постанова

іменем України

07 серпня 2017 року м. Торецьк Провадження №2-а/225/59/2017

Єдиний унікальний номер 225/3289/17

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Геря О.Г.,

за участі:

секретаря судового засідання - Савченко О.О.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, в якому просить суд визнати неправомірними дії відповідача в частині не зарахування до стажу роботи, як судді у відставці, при визначені розміру щомісячного довічного утримання половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Воронезького державного університету; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розміру 84% від винагороди судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання із зарахуванням до стажу роботи, як судді у відставці, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Воронезького державного університету, починаючи виплату з 22.12.2016 року та сплатити різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами; нарахувати та виплачувати в подальшому щомісячне довічне грошове утримання судді, виходячи з розміру 84% від винагороди судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до вимог ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ із зарахуванням до стажу роботи, як судді у відставці, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Воронезького державного університету. В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що відповідно до Указу Президента України вона була призначена на посаду судді Дзержинського міського суду Донецької області 17.09.1996 року, потім була обрана на посаду судді того ж суду Верховною Радою України 07.02.2002 року безстроково. 21.09.2016 року вона подала заяву до Верховної ради України про відставку. 21.12.2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку згідно рішення Вищої ради Юстиції від 19.12.2016 року. Також зазначила, що у період з 01.09.1982 року по 30.06.1987 року вона навчалась на юридичному факультеті Воронезького державного університету за спеціальністю правознавство за денною формою навчання. Отже, усього стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 22 роки 8 місяців. Однак, Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області визначає щомісячне довічне грошове утримання виходячи зі стажу, який обчислює як 20 років 3 місяці і 6 днів, протиправно залишаючи поза увагою половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, протиправними і такими, що порушують її законні права та інтереси.

До судового засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні подала письмові заперечення на адміністративний позов та проти його задоволення заперечила, пояснивши, що з 22.12.2016 року ОСОБА_2 призначено довічне грошове утримання судді у відставці згідно з абзацом другого пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VІІІ) у розмірі 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі Закон № 2453-VІ). Статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 передбачена пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з п.25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Перехідними положеннями Закону «Про судоустрій і статус суддів» №1402 вказано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення. На день набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» діяв Закон України «Про статус суддів» №2863-ХІІ від 15.12.1992 року. Відповідно до статті 43 Закону України «Про статус суддів» судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або щомісячне довічне грошове утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років, розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років на посаді судді. При досягненні суддею пенсійного віку за ним зберігається право одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі. Вказана стаття Закону також визначає перелік видів діяльності, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Строкова служба та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів в цьому переліку не зазначені. Згідно з наданими документами, а саме: довідками від 29.12.2016 №7.21.2/53/2п6, №7.21.2/54/2п6, виданими Дзержинським міським судом, стаж роботи, що дає право на одержання грошового утримання складає 20 років 03 місяці 04 дні (з 17.09.1996 по 21.12.2016). У період з 01.09.1982 року по 27.06.1987 рік ОСОБА_2 навчалась на юридичному факультеті Воронезького державного університету за спеціальністю «правознавство» за денною формою навчання. Зазначений період зарахований до страхового стажу ОСОБА_2 Провадити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розміру 84 відсотки від винагороди судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання із зарахуванням до стажу роботи, як судді у відставці, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Воронезького державного університету ОСОБА_2 немає підстав. Щомісячне довічне грошове утримання призначено та виплачується згідно з законодавством України.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 17.09.1996 року призначена на посаду судді Дзержинського міського суду Донецької області, 07.02.2002 року обрана суддею Дзержинського міського суду Донецької області безстроково та 21.12.2016 року відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016 року була звільнена з посади судді за її заявою про відставку.

Стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, згідно з розрахунком Дзержинського міського суду Донецької області від 29.12.2016 року складає 20 років 03 місяці 4 дні на посаді судді цього суду.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.09.1979 року та диплому серії НОМЕР_2 від 30.06.1987 року вбачається, що ОСОБА_2 01.12.1981 року була зарахована до Воронезького державного університету слухачем підготовчого відділення, у період з 01.09.1982 року по 30.06.1987 року навчалась на юридичному факультеті Воронезького державного університету за спеціальністю «правознавство» за денною формою навчання.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 22.12.2016 року ОСОБА_2 призначено довічне грошове утримання судді у відставці згідно з абзацом другим пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ.

У зв'язку з чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Відповідно до положень ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як зазначалося вище, позивач 17.09.1996 року була призначена суддею Дзержинського міського суду Донецької області.

На той час діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. № 2862-XII, положення ст.43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, відповідно до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних судах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Таким чином, суд приходить до висновку,що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину строку навчання у Воронезькому державному університеті з 01.09.1982 року по 30.06.1987. Стаж роботи позивача на посаді судді на час виходу у відставку складає 22 роки 8 місяців, що дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84 % від суми суддівської винагороди.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач порушив права позивача, гарантовані Конституцією України, на пенсійне забезпечення та достатній рівень життя, тому оскаржувані дії відповідача суд вважає протиправними.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, як доведені та обґрунтовані.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Однак, згідно із ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється Пенсійний фонд України та його органи.

Враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, а рішення суду прийнято на користь позивача, тому суд вважає, що понесені судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 7, 8, 11, 17, 86, 159-163 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо не зарахування ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду її навчання за денною формою в вищому навчальному закладі - визнати неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою з 01.09.1982 року по 30.07.1987 року в вищому навчальному закладі - Воронезькому державному університеті.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 (вісімдесят чотири) відсотка від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 22 грудня 2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Судові витрати зі сплати ОСОБА_2 судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. - компенсувати останній за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили після спливу строку, передбаченого для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

У зв'язку з проголошенням вступної та резолютивної частини, постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

С у д д я: