Справа № 810/4139/16
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4139/16 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

09 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Рокитнянський відділ Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Рокитнянський відділ Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає, що його атестування було проведено з грубим порушенням вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 року № 1465, оскільки відповідно до статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» вважає, що ГУ НП в Київській області не мало правових підстав для призначення атестування. Крім того, позивач вважає, що прийнявши його на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення в порядку, передбаченому пунктом 10 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», ГУ НП в Київській області підтвердило, що він відповідає вимогам, що визначені до поліцейських вказаним законом.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року задоволено вказаний адміністративний позов. Визнано протиправним та скасовано рішення Атестаційної комісії № 5 Головного управління Національної поліції в Київській області, оформлене протоколом ОП№ 15.00000018.310 від 04.01.2016 року, яким ОСОБА_2 визнано таким, що займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 17.02.2016 року № 77 о/с у частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, інспектора Рокитнянського відділу поліції ГУ НП в Київській області зі служби в поліції за пп. 5 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через службову невідповідність. Поновлено ОСОБА_2 на службі в Національній поліції на посаді інспектора Рокитнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Головне управління Національної поліції України в Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вересня 2009 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, у тому числі з квітня 2014 року по листопад 2015 року на посаді інспектора з організації дорожнього руху ВДАІ з обслуговування Ставищенського району ГУ МВС у Київській області

16 вересня 2015 року Кабінет Міністрів України у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про Національну поліцію» постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ та утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 07 листопада 2015 року № 1 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_2, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ України, призначено у порядку переатестування на посаду інспектора Рокитнянського відділу поліції ГУ НП в Київській області з присвоєнням спеціального звання старший лейтенант поліції (т. 1, а.с. 124).

23 листопада 2015 року Головним управлінням Національної поліції в Київській області прийнято наказ № 16 про проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Київській області та створення атестаційних комісій згідно з додатками 1-4 до наказу (т. 1, а.с. 36).

Цим же наказом управлінню кадрового забезпечення ГУ НП в Київській області доручено скласти списки поліцейських, які підлягають атестуванню, скласти атестаційні листи на поліцейських.

Рішенням Атестаційної комісії № 5 ГУ НП в Київській області, оформленим протоколом від 31.12.2015 року, ОСОБА_2 було включено до переліку осіб, які мали проходити співбесіду 04.01.2016 року.

04 січня 2016 року Атестаційна комісія №5 ГУ НП в Київській області за результатами співбесіди прийняла рішення, оформлене протоколом ОП№ 15.00000018.310, про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді і рекомендувала звільнити його зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 17.02.2016 року № 77 о/с ОСОБА_2, інспектора Рокитнянського відділу поліції ГУ НП в Київській області відповідно до пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) звільнено зі служби в поліції з 17.02.2016 року (т. 1, а.с. 125).

Підставою для звільнення слугував атестаційний лист ОСОБА_2 від 04 січня 2016 року з висновками атестаційної комісії.

Не погоджуючись з висновками Атестаційної комісії та наказом про звільнення, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи даний адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

02 липня 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Як встановлено статтею 3 Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 статті 48 Закону визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до вимог статті 47 Закону призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно пункту 10 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Таким чином, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або шляхом проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

При цьому, зі змісту пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону вбачається, що лише за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції.

Судом першої інстанції було встановлено, що на підставі особистої заяви (рапорта) ОСОБА_2 наказом ГУ НП в Київській області від 07.11.2015 року № 1 о/с позивача без проведення конкурсу призначено на посаду інспектора Рокитнянського відділу поліції ГУ НП в Київській області з присвоєнням спеціального звання старший лейтенант поліції (т. 1, а.с. 124).

Тобто, позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного вище Закону, шляхом видання наказу про призначення за його згодою.

Таким чином, питання про його відповідність вимогам до поліцейських було вирішено у момент видання наказу про прийняття на службу у поліцію.

Щодо посилань у зазначеному наказі на призначення позивача на посаду у порядку переатестування згідно пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону видання наказу про призначення є самостійною і достатньою підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України.

Жодною статтею Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено процедури переатестування колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді, як умови прийняття на службу до поліції, чи продовження подальшої служби в Національній поліції.

Тому, враховуючи, що розділом Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону не передбачено винятків щодо атестування осіб, які були працівниками міліції та прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що на таких осіб поширюються загальні вимоги законодавства щодо підстав та порядку проведення атестування поліцейських.

Мету та підстави атестування поліцейських визначено у статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини 1 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

З аналізу положень частини другої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» слідує, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду. Крім того, атестування поліцейського проводиться в разі вирішення питання щодо звільнення поліцейського через службову невідповідність.

Наведені у частині 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію»підстави для проведення атестування є вичерпними. Метою проведення атестування із будь-яких зазначених вище підстав є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення особи на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Кожна з зазначених трьох підстав для проведення атестування повинна бути зв'язана з певними передумовами. Зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як-то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Таким чином, атестування працівника одразу ж після прийняття його на роботу (у тому числі на службу до поліції), безвідносно до вирішення питань кар'єри (призначення поліцейського на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження, не відповідає меті та завданню атестування.

Такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають правовому регулюванню, що закріплене у Законі України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 № 4312-VI, у силу якого атестація працівників - процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня; підтвердження кваліфікації працівників - процедура визначення відповідності професійних знань, умінь і навичок працівників установленим законодавством вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня шляхом атестації;.

Відповідно до частини першої статті 12 цього Закону, атестації не підлягають: працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року; вагітні жінки; особи, які здійснюють догляд за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом, інвалідом дитинства; одинокі матері або одинокі батьки, які мають дітей віком до чотирнадцяти років; неповнолітні; особи, які працюють за сумісництвом.

Судом першої інстанції було встановлено, що атестування позивача було ініційовано ГУ НП в Київській області наказом від 23.11.2015 року № 16 «Про проведення атестування та створення атестаційних комісій», яким було, зокрема, доручено управлінню кадрового забезпечення ГУ НП в Київській області скласти списки поліцейських, що підлягають атестуванню; довести до поліцейських, які підлягають атестуванню, про час та місце проведення атестування.

Досліджуючи зміст наказу ГУ НП в Київській області від 23.11.2015 року № 16 «Про проведення атестування та створення атестаційних комісій» судом встановлено, що цей наказ не містить посилань на підстави для атестування поліцейських, передбачені частиною 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, цей наказ не визначає перелік осіб, які підлягають атестуванню. Іншого наказу органу поліції, який би передбачав, що позивач підлягає атестуванню із зазначенням підстав, передбачених частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», відповідачі суду не надали.

При цьому в атестаційному листі, складеному відносно позивача, також не вказано жодних підстав проведення його атестації, які визначені частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Станом на момент прийняття наказу про проведення атестування позивач працював в поліції на відповідній посаді лише 16 календарних днів (з 07.11.2015 року по 23.11.2015 року), а відтак проведення його атестування суперечить положенням Закону України «Про професійний розвиток працівників».

Судом першої інстанції було встановлено, що фактичною підставою проведення атестування ОСОБА_2 не було призначення його на вищу посаду чи переміщення на нижчу посаду. Також не було обставин, які б свідчили про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді, зокрема, в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Натомість атестування позивача було проведено у порядку атестування усіх поліцейських ГУ НП в Київській області з метою оцінки їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції наведених підстав для призначення атестування, оскільки мета атестування, закріплена у частині першій згаданої статті, не утворює самостійну підставу для проведення атестування і перебуває у системному взаємозв'язку з вичерпними підставами, визначеними у частині другій статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, Закон України «Про Національну поліцію» не передбачає проведення атестування всіх поліцейських та, зокрема, позивача без настання обставин, визначених частиною 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідачами, на яких покладено обов'язок доказування, не надано доказів, що атестування ОСОБА_2 було обумовлене вичерпними підставами, закріпленими у частині 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, що існували обставини, які свідчать про неналежне виконання позивачем службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби, і, як наслідок, необхідність вирішення питання про звільнення, або переведення на нижчу посаду; як і не надано доказів того, що атестування позивача було зумовлено наміром ГУ НП в Київській області призначати позивача на вищу посаду.

Закріплену у частині 1 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» мету атестування Головне управління Національної поліції в Київській області необґрунтовано розцінив як самостійну і достатню підставу для проведення атестування поліцейських, серед яких був і позивач, з метою визначення можливості їх звільнення через службову невідповідність, хоча наявності конкретних передумов (порушення порядку і правил несення служби тощо) для призначення атестування у такому контексті Головне управління Національної поліції в Київській області не довело.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головне управління Національної поліції в Київській області помилково вважає, що прийняття керівником поліції або керівниками органів (закладів, установ) поліції рішення про проведення атестування, безвідносно до конкретного переліку осіб, є достатньою умовою для проходження атестування усіма поліцейськими відповідного органу поліції.

Аналіз положень Закону України «Про Національну поліцію» дає підстави стверджувати, що приписи частини 4 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» про те, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами, у взаємозв'язку з положеннями частини другої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено: ім'я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

За викладених обставин колегія суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивача було протиправно та безпідставно включено до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, а атестування позивача було проведено за відсутності визначених законом підстав.

Крім цього, атестування позивача було проведено у порядок і спосіб, що не відповідає вимогам Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015 року № 1465.

Так, порядок проведення атестування поліцейських визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015 року №1465, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 року за № 1445/27890.

Пунктом 2 розділу І Інструкції № 1465 визначено, що керівники всіх рівнів зобов'язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об'єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.

Розділом ІV Інструкції № 1465 визначений порядок організації, підготовки, проведення атестування.

Згідно з пунктом 11 розділу IV Інструкції № 1465 атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Інструкції № 1465 атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.

За змістом пунктів 7-9 Розділу ІV Інструкції № 1465 керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Пунктом 15 Розділу ІV Інструкції № 1465 передбачено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, відповідно до пункту 16 Розділу ІV Інструкції № 1465 атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Згідно з пунктами 20-23 Інструкції № 1465, усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування, серед іншого, зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.01.2016 року Атестаційною комісією № 5 ГУНП в Київській області у складі трьох осіб: голови - ОСОБА_3, секретаря - ОСОБА_6, члена - ОСОБА_4 було проведено співбесіду з ОСОБА_2, за результатами якої складено протокол ОП№ 15.00000018.310 від 04.01.2016 року.

За змістом вказаного протоколу, членами Атестаційної комісії № 5 ГУ НП в Київській області під час проведення атестування ОСОБА_5 були досліджені наступні документи: декларацію про доходи; послужний список (форма 1); інформаційну довідку; висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади»; інформацію з відкритих джерел.

Відповідно до вказаного протоколу членами атестаційної комісії позивачу були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інше.

Проте, вказаний протокол не містить переліку відповідних питань та відповідей на них.

Розглянувши вказані матеріали, заслухавши відповіді позивача на поставлені запитання та врахувавши результати тестування, Атестаційна комісія № 5 ГУ НП в Київській області більшістю голосів (3 - «за») прийняла рішення, що ОСОБА_5 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Закон України «Про Національну поліцію» не дає визначення поняття «службова невідповідність», тим не менше, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського, можна стверджувати, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Отже, службова невідповідність це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Висновок про службову невідповідність поліцейського має випливати з негативних оцінок за критеріями, закріпленими у пункті 16 Розділу ІV Інструкції №1465: повнота виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінка з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Однак, судом першої інстанції було встановлено, що жодних відомостей про те, яким саме вимогам, що пред'являються до особи, яка перебуває на посаді, яку обіймав позивач, він не відповідає, у чому саме проявляється така невідповідність, протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) комісії не містять.

З відомості-протоколу засідання №14.00000018 від 04.01.2016 року слідує, що оцінку професійної компетентності позивача члени атестаційної комісії проводили за критеріями «мотивація», «чесність та довіра» та «управління змінами».

Проте, атестування поліцейських за вказаними критеріями не передбачене жодним нормативно-правовим актом та суперечить порядку проведення атестування, визначеному Інструкцією № 1465.

За викладених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що атестаційна комісія в порушення вимог статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 16 розділу IV Інструкції № 1465 не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала повноту виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо.

Процедура проведення співбесіди, як етапу атестування, повинна бути достатньо прозорою з тим, щоб і сама особа, яка проходить співбесіду, керівники органів поліції, які реалізовують її результати та суд, перевіряючи законність проведеного атестування, могли з'ясувати фактичні підстави, покладені в основу прийнятого атестаційною комісією рішення.

Оскільки негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт тощо), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Проте з матеріалів справи, неможливо встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач, що в сукупності призвело до прийняття рішення про службову невідповідність.

Також судом першої інстанції було встановлено, що при атестуванні позивача не були дотримані вимоги пункту 2 розділу І (Загальні положення) Інструкції №1465, відповідно до якого керівники всіх рівнів зобов'язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об'єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.

Відповідачі не надали пояснень щодо формування складу атестаційних комісій. Більшість в атестаційних комісіях становили представники громадськості, щодо яких відсутні відомості про їх репутацію, вік, освіту, професійні та моральні якості, а відтак і про здатність об'єктивно та з професійної точки зору оцінити службову діяльність поліцейських.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що персональний склад атестаційних комісій, створених наказами ГУ НП в Київській області, всупереч вимогам пункту 2 розділу ІІ Інструкції № 1465, не погоджувався з Національною поліцією України.

Беручи до уваги, що атестування позивача було проведено за відсутності правових підстав, визначених частиною 2 статті 57 Закону України № 580-VІІІ, а протокол ОП№15.00000018.310 від 04.01.2016 не містить будь-яких обґрунтувань, що були покладені в основу наведених у ньому висновків, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що рішення Атестаційної комісії №5 ГУ НП в Київській області, оформлене протоколом ОП№15.00000018.310 від 04.01.2016, про те, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, є протиправним.

Пунктом 24 Розділу ІV Інструкції № 1465 встановлено, що за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Відповідно до пункту 28 Розділу ІV Інструкції № 1465, керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Отже, атестаційний лист, у якому міститься висновок атестаційної комісії про невідповідність особи поліцейського займаній посаді, підлягає безумовному виконанню шляхом видання наказу про звільнення з підстав, визначених пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Із наведеного вбачається, що рішення (висновок) атестаційної комісії впливає на права атестованого, а тому може бути предметом оскарження до суду, і за умови його невідповідності вимогам чинного законодавства, бути скасованим за рішенням суду.

З урахуванням того, що висновок Атестаційної комісії № 5 ГУ НП в Київській області, оформлений протоколом ОП№15.00000018.310 від 04.01.2016 року, прийнятий всупереч вимогам чинного законодавства, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про його протиправність та наявність підстав для його скасування.

При цьому, оскільки судом визнано протиправним та скасовано рішення Атестаційної комісії № 5 ГУ НП в Київській області, оформлене протоколом ОП№ 15.00000018.310 від 04.01.2016 року, яке слугувало єдиною підставою для видання наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 77 о/с від 17.02.2016 року про звільнення позивача зі служби в поліції, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання зазначеного наказу у відповідній частині протиправним та його скасування.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Така ж позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року та від 01 липня 2014 року (реєстраційні номери судових рішень в ЄДРСР - 39088425 та 39891898, відповідно).

Згідно з частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи наведене, позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме, на посаді інспектора Рокитнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом першої інстанції було встановлено, що всупереч викладеним положенням відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення позивача з підстави його невідповідності займаній посаді, надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач діяв неправомірно в спірних правовідносинах, а тому наявні підстави для задоволення даного адміністративного позову.

Таким чином, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 10.08.2017 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Лічевецький І.О.