Справа № 525/685/17
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/685/17
Провадження №2-а/525/22/2017
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.08.2017 рокуВеликобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Ситник О.В., представника відповідача Онупка В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2017 рік, -

в с т а н о в и в:

З адміністративного позову ОСОБА_1 вбачається, що він є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 ), видане 30.04.2015 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Позивач у справі ОСОБА_1 посилається на положення ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про те, що учасникам бойових дій виплачується щорічна разова грошова допомога до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, однак, як вказує позивач, не зважаючи на це, відповідач у справі в 2017 році здійснив виплату йому щорічної грошову допомоги до 5 травня у розмірі лише 1200 грн.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Великобагачанської райдержадміністрації з приводу виплати йому невиплаченої частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2017 рік. 22.06.2017 року ОСОБА_1 була надана відповідь Управлінням соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області, з якої вбачається, що у 2017 році розмір допомоги, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» і для учасників бойових дій» становить 1200 гривень. Відповідно, як вказало УСЗН Великобагачанської райдержадміністрації, ОСОБА_1 надана щорічна разова допомога за 2017 рік і виплачена у розмірі, що відповідає чинному законодавству.

Позивач ОСОБА_1 вважає вищевказану відмову відповідача у справі протиправною та посилаючись на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», положення Конституції України, рішення Конституційного Суду України та на те, що відповідач неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає в тому, що йому протиправно було відмовлено у виплаті частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій в сумі 6550,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги за 2017 рік до 5 травня у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язати Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату, як учаснику бойових дій, щорічної одноразової допомоги до 05 травня за 2017 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України про «Про державний бюджет України на 2017 рік» (а.с.1).
Ухвалою суду від 04.07.2017 року задоволено клопотання відповідача і справа призначена до розгляду за загальними правилами КАС України (а.с.40).

Відповідачем по справі Управлінням соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації подані письмові заперечення на позов, в яких відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі; також посилається на те, що УСЗН Великобагачанської райдержадміністрації не допустило порушення прав позивача, оскільки діяло в порядку та спосіб, що визначені законодавством України (а.с.а.с.14-15).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ситник О.В. заявленийадміністративний позов підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалися на обставини, що в ньому викладені і просили його задовольнити.
Представник відповідача у справі Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Онупко В.О. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на безпідставність заявлених позовних вимог та в цілому підтримав письмові заперечення Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації на позов ОСОБА_1 (а.с.а.с.14-15) та просив суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Ситник О.В., представника відповідача Онупка В.О., детально дослідивши письмові докази по справі, надані особами, які беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, проаналізувавши всі докази в їх сукупності приходить до висновку, що на даний час позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання протиправною та скасування відмови у виплаті невиплаченої частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , яке видане 30.04.2015 Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 (а.с.9). ОСОБА_1 як учасник бойових дій взятий на відповідний облік УСЗН Великобагачанської районної державної адміністрації, що підтверджується наданими відповідачем у справі документами (а.с.а.с.14-30).

З листа Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації №06-2338 від 22.06.2017 року (який підготовлений на звернення ОСОБА_1 ) вбачається, що ОСОБА_1 у 2017 році було виплачено щорічну грошову допомогу як учаснику бойових дій у розмірі 1200 грн. (а.с.6). Ця обставина сторонами у справі не заперечується. Те, що позивачу у справі ОСОБА_1 було виплачено у квітні 2017 року 1200 грн. як виплата щорічної разової допомоги до 5 травня також підтверджується листом Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області від 18.07.2017 року №Ц-02/1594 (а.с.39).

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Тобто, розмір щомісячної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Законом України від 28.12.2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п.26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної грошової допомоги до 5 травня ст.ст.12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов`язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету.

У 2017 році позивачеві у справі ОСОБА_1 виплачена така допомога у розмірі 1200 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти України", яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

Відповідачем у справі разова грошова допомога, передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виплачена позивачу в розмірах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №223 від 05.04.2017 року "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань".

За таких вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік була нарахована та виплачена позивачеві ОСОБА_1 у розмірі 1200 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», відтак, відповідач Управління соціального захисту населення Великобагачанської райдержадміністрації діяло в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.8,19,46,95 Конституції України, Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, ст.ст.12,17 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28.12.2014 року №79-VIII), п.1 ч.1 постанови «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», ст.ст.2,6,8,9,10-11,69,70,71,86,87,158-159,160-163,167,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області щодо перерахунку йому, ОСОБА_1 , щорічної одноразової грошової допомоги за 2017 рік до 5 травня у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язання Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області здійснити йому перерахунок та виплату, як учаснику бойових дій щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на момент проведення виплат з урахуванням виплаченої суми такої допомоги - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний тексті постанови складений 11 серпня 2017 року.

Суддя В.В.Хоролець