Справа № 804/2609/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 р. справа № 804/2609/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудника С.В.

при секретарі судового засідання Трайдук С.В.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1, -

ВСТАНОВИВ :

20 квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс» (далі ТОВ «Оптімус Плюс», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.04.2017 р. № НОМЕР_1 Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2016 року в сумі 1 653 553,00 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 413 388,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Оптімус Плюс» з питань декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість у декларації за грудень 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки №20/28-10-46-09-36726843 від 21.03.2017 р., висновки якого про порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України - завищено податковий кредит всього у сумі 1 653 553 грн., в т.ч. за квітень 2016 року в сумі 456 053 грн., за вересень 2016 року в сумі 1 197 500 грн. та відповідно завищено податковий кредит в декларації з ПДВ за грудень 2016 року за рядком 16 всього у сумі 1 653 553 грн., що призвело до завищення задекларованих сум ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню по декларації за грудень 2016 року у розмірі 1 653 553 грн. є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, без належного дослідження наданих позивачем до перевірки первинних документів, у звязку із чим податкове повідомлення-рішення від 05.04.2017 р. № НОМЕР_1, прийняте на підставі даного акту, є протиправним та підлягає скасуванню (том 1 а.с.4-11).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 року відкрито провадження у даній адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні 16.06.2017 року позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, визначених у позові, скасувавши податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 05.04.2017 р..

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях та мотивуючи тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем порушено вимоги податкового законодаства завищено податковий кредит за рахунок віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями, які не направлені на реальне настання правових наслідків, а саме з контрагентами ТОВ «Ресурс-Агроснаб» та ПП «Східзерноагро» (том 3 а.с.15-20).

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс» зареєстровано 21.10.2003 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та перебуває на податковому обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Основним видом економічної діяльності ТОВ «Оптімус Плюс» є: виробництво олії та тваринних жирів.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що у період з 21.02.2017 року по 14.03.2017 року на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.200.11 ст.200 Податкового кодексу України, наказу від 17.02.2017 р. № 310 Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Оптімус Плюс» з питань декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість у декларації за грудень 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки №20/28-10-46-09-36726843 від 21.03.2017 р. (а.с. 12-42).

Перевіркою встановлено: порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст.200 з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України - завищено податковий кредит всього у сумі 1 653 553 грн., в т.ч. за квітень 2016 року в сумі 456 053 грн., за вересень 2016 року в сумі 1 197 500 грн. та відповідно завищено податковий кредит в декларації з ПДВ за грудень 2016 року за рядком 16 всього у сумі 1653 553 грн. Вказані порушення призвели до завищення задекларованих сум ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню по декларації за грудень 2016 року у розмірі 1 653 553 грн.

На підставі вказаного акта 05.04.2017 р. контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1653553 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 413388,25 грн. (за грудень 2016 року).

Правомірність винесеного Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом виходить з такого.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Оптімус Плюс» та ТОВ «Ресурс-Агроснаб» укладено договори купівлі-продажу № 73288 від 05.04.2016 р., № 73614 від 12.04.2016 р. на поставку насіння соняшнику врожаю 2015 року.

Відповідно до умов договору № 73614 від 12.04.2016 р. загальна кількість товару 250 тонн +/- 5%; базова ціна складає 9000 грн. за 1 тонну (без ПДВ); загальна сума договору складає 2700000 грн. (з ПДВ).

Згідно п.4.1 договору № 73614 від 12.04.2016 р., продавець зобовязаний забезпечити доставку товару найнятим ним перевізником або доставити товар власними силами до ПАТ «ЗОЖК» (Україна, м.Запоріжжя, вул.Харчова, 3) базис поставки СРТ згідно Інкотермс 2000 р. Товар вважається поставленим і прийнятим покупцем після здійснення в місці призначення перевірки відповідності якості і кількості переданого товару, вимогам договору, і підписання видаткової накладної. Результати визначення кількості (ваги) та якості товару представниками до ПАТ «ЗОЖК» є остаточними.

Додатковою угодою від 12.03.2016 р. до договору № 73614 від 12.04.2016 р. визначено, що ціна з 1 тонну товару складає 10068,48 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою від 14.04.2016 р. до договору № 73614 від 12.04.2016 р. визначено, що ціна з 1 тонну товару складає 10038,52 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою від 16.04.2016 р. до договору № 73614 від 12.04.2016 р. визначено, що ціна з 1 тонну товару складає 10258,86 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою від 17.04.2016 р. до договору № 73614 від 12.04.2016 р. визначено, що ціна з 1 тонну товару складає 10019,59 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою від 20.04.2016 р. до договору № 73614 від 12.04.2016 р. визначено, що ціна з 1 тонну товару складає 10619,84 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою від 24.04.2016 р. до договору № 73614 від 12.04.2016 р. визначено, що ціна з 1 тонну товару складає 10296,86 грн. (з ПДВ).

На підставі вказаного договору ТОВ «Ресурс-Агроснаб» поставлено на адресу позивача товар, що підтверджено видатковою накладною № РА-041201 від 12.04.2016 р., № РА-041701 від 17.04.2016 р., № РА-041601 від 16.04.2016 р., № РА-041601 від 16.04.2016 р., № РА-042001 від 20.04.2016 р., № РА-042401 від 24.04.2016 р.

Транспортування товару здійснено на ПАТ «ЗОЖК» за договором переробки № 355 від 05.08.2015 р., що підтверджено товарно-транспортними накладними № 4 від 12.04.2016 р., № 170 від 14.04.2016 р., № 5 від 12.04.2016 р., № 186 від 16.04.2016 р., № 170 від 16.04.2016 р., № 6 від 16.04.2016 р., № 170 від 17.04.2016 р., № 6 від 17.04.2016 р., № 187 від 20.04.2016 р., № 190 від 23.04.2016 р. та відомістями про приймання насіння соняшнику на складі олійнонасоняшнику (лабораторія № 1).

Також, Згідно п.4.1 договору № 73288 від 05.04.2016 р., продавець зобовязаний забезпечити доставку товару найнятим ним перевізником або доставити товар власними силами до ПАТ «ЗОЖК» (Україна, м.Запоріжжя, вул.Харчова, 3) у термін до 27.04.2016 р. включно; базис поставки СРТ згідно Інкотермс 2000 р. Товар вважається поставленим і прийнятим покупцем після здійснення в місці призначення перевірки відповідності якості і кількості переданого товару, вимогам договору, і підписання видаткової накладної. Результати визначення кількості (ваги) та якості товару представниками до ПАТ «ЗОЖК» є остаточними.

Додатковою угодою від 06.04.2016 р. до договору № 73288 від 05.04.2016 р. визначено, що ціна з 1 тонну товару складає 10616,46 грн. (з ПДВ).

На підставі вказаного договору ТОВ «Ресурс-Агроснаб» поставлено на адресу позивача товар, що підтверджено видатковою накладною № РА-040601 від 06.04.2016 р.,

Транспортування товару здійснено на ПАТ «ЗОЖК» за договором переробки № 355 від 05.08.2015 р., що підтверджено товарно-транспортними накладними № 27 від 06.04.2016 р. та відомістями про приймання насіння соняшнику на складі олійнонасоняшнику (лабораторія № 1).

За фактом постачання товару ТОВ «Ресурс-Агроснаб» виписано на адресу позивача податкові накладні, копії яких залучені до матеріалів справи (том 1 а.с.238, 240, 242, 246-247, 249, том 3 а.с. 1).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Оптімус Плюс» до контролюючого органу для врахування під час узагальнення результатів перевірки було надано лист від 17.03.2017 р. вих.№ 222, який містив інформацію, отриману від ТОВ «Ресурс-Агроснаб». За даними ТОВ «Ресурс-Агроснаб», соняшник було придбано у Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу"/ Запорізька філія Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (інн 55), який є виробником с/х, на підставі наступних податкових накладних: №26/2/8 від 30.10.2015 р. на суму ПДВ 66 508,75 грн., № 24/2/8 від 30.10.2015 р. на суму ПДВ 152 540,85 грн., № 33/2/8 від 04.11.2015 р. на суму ПДВ 16 948,98 грн., № 31/2/8 від 04.11.2015 р. на суму ПДВ 11 079,02 грн., №25/2/8 від 30.10.2015 р. на суму ПДВ 99 711,15 грн.

Також, між ТОВ «Оптімус Плюс» та ПП «Східзерноагро» укладено договори купівлі-продажу №78664 від 12.09.2016 р., №78185 від 06.09.2016 р., № 79228 від 20.09.2016 р. на поставку насіння соняшнику врожаю 2016 року.

Відповідно до умов договору №78185 від 06.09.2016 р. загальна кількість товару 500 тонн +/- 5%; базова ціна складає 8583,33 грн. за 1 тонну (без ПДВ); загальна сума договору складає 5149998 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 1 від 27.09.2016 р. викладно п. 4.1 договору у редакції: продавець зобовязаний забезпечити навантаження товару в наданий покупцем автотранспорт на «Сахновщина тік (смт. Сахновища Харківська обл..) у термін до 17.10.2016 р. включно; базис поставки FCA згідно Інкотермс 2000 р.

На підставі вказаного договору ПП «Східзерноагро» поставлено на адресу позивача товар, що підтверджено видатковою накладною № 2 від 14.09.2016 р., № 3 від 17.09.2016 р., № 4 від 18.09.2016 р., № 5 від 19.09.2016 р., № 6 від 20.09.2016 р., № 7 від 21.09.2016 р., № 8 від 27.09.2016 р., № 9 від 30.09.2016 р., актами прийому-передачі товару від 14.09.2016 р., від 17.09.2016 р., від 18.09.2016 р., від 19.09.2016 р., від 20.09.2016 р., від 21.09.2016 р., від 27.09.2016 р., від 30.09.2016 р.

Транспортування товару здійснено на ПАТ «ЗОЖК» (виробничий підрозділ), що підтверджено товарно-транспортними накладними № 908429 від 14.09.2016 р., № 908447 від 17.09.2016 р., № 908451 від 18.09.2016 р., № 908457від 19.09.2016 р., № 908162 від 20.09.2016 р., № 908168 від 21.09.2016 р., № 907244 від 27.09.2016 р., № 907246 від 30.09.2016 р.

Відповідно до умов договору №78664 від 12.09.2016 р. загальна кількість товару 200 тонн +/- 5%; базова ціна складає 8708,33 грн. за 1 тонну (без ПДВ); загальна сума договору складає 2089999,20 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 1 від 13.09.2016 р. викладно п.3.1 договору у редакції: загальна кількість товару 300 тонн +/- 5%; базова ціна складає 8703,33 грн. за 1 тонну (без ПДВ); загальна сума договору складає 3134998,80 грн. (з ПДВ); п. 4.1 договору у редакції: продавець зобовязаний забезпечити навантаження товару в наданий покупцем автотранспорт на «Сахновщина тік (смт. Сахновища Харківська обл..) у термін до 27.10.2016 р. включно; базис поставки FCA згідно Інкотермс 2000 р.

На підставі вказаного договору ПП «Східзерноагро» поставлено на адресу позивача товар, що підтверджено видатковою накладною № 10 від 30.09.2016 р., актом прийому-передачі товару від 30.09.2016 р.

За фактом постачання товару ПП «Східзерноагро» виписано на адресу позивача податкові накладні, копії яких залучені до матеріалів справи (том 2 а.с.43, 45, 47, 49).

Відповідно до умов договору №79228 від 20.09.2016 р. загальна кількість товару 300 тонн +/- 5%; базова ціна складає 8000,00 грн. за 1 тонну (без ПДВ); загальна сума договору складає 2880000,00 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 1 від 07.10.2016 р. викладно п.3.1 договору у редакції: загальна кількість товару 300 тонн +/- 5%; базова ціна складає 8000,00 грн. за 1 тонну (без ПДВ); загальна сума договору складає 28800000,00 грн. (з ПДВ); п. 4.1 договору у редакції: продавець зобовязаний забезпечити навантаження товару в наданий покупцем автотранспорт на умовах FCA згідно Інкотермс 2000 р. за адресою: Сахновщина тік (смт. Сахновища Харківська обл.). Товар постачається на виробничий підрозділ «Запорізький олійноекстрактний завод», строк передачі товару до 07.11.2016 р.

На підставі вказаного договору ПП «Східзерноагро» поставлено на ПАТ «ЗОЖК» за договором переробки № 355 від 05.08.2015 р., що підтверджено видатковою накладною № 21/1 від 25.10.2016 р., № 20 від 24.10.2016 р., № 19 від 21.10.2016 р., актами прийому-передачі товару від 25.10.2016 р., від 24.10.2016 р., від 21.10.2016 р..

Транспортування товару здійснено на ПАТ «ЗОЖК» (виробничий підрозділ), що підтверджено товарно-транспортними накладними № 907757 від 25.10.2016 р., № 907751 від 24.10.2016 р., № 907277 від 21.10.2016 р.

Так, за договором № 355 від 05.08.2015 р., укладеним між ТОВ «Оптімус Плюс» та ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», останній зобовязується здійснити переробку сировини (насіння соняшника, переробка лушпиння соняшника).

Позивачем було пояснено, що вказане насіння було використано у виробництві олії соняшникової. До пояснень надано, погоджені з ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат»: звіт про утилізацію лушпиння соняшника; акт про надання послуг; акт списання насіння масляних культур, акт зачистки бака.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Оптімус Плюс» укладено з ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» договір суборенди № М6/326 від 01.09.2016 р., згідно якого ТОВ «Оптімус Плюс» прийнято в суборенду цілісний майновий комплекс (транспортні засоби (цистерни, автомобілі, тепловози), обладнання, багаторічні насадження, будівлі та споруди за адресою: м.Запоріжжя, вул.Харчова, 3; інструменти, прибори, інвентар).

Виконання договірних зобовязань підтверджено актами про надання послуг від 30.09.2016 р. на суму 3462000 грн. (з ПДВ), від 31.10.2016 р. на суму 3460800 грн. (з ПДВ).

Крім того, позивачем пояснювалось, що транспортування товару здійснювалось ТОВ «Азов-Автотранс», згідно договору № 2/П/О від 01.09.2013 р. на надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом на території України; ФОП ОСОБА_3, згідно договору № 7/П/О від 01.10.2013 р. на надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом на території України; ФОП ОСОБА_4, згідно договору № 8/П/О від 01.10.2013 р. на надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом на території України; ТОВ «Поле транс», згідно договору № 14/П/О від 10.10.2013 р. на надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом на території України; ТОВ «ВТК-4», згідно договору № 21/П/О від 01.11.2013 р. на надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом на території України.

На підтвердження надано: акт надання послуг № 204 від 30.09.2016 р., акт надання послуг № 231 від 31.10.2016 р., акт надання послуг № 212 від 30.09.2016 р., акт надання послуг № 229 від 31.10.2016 р., акт надання послуг № 219 від 30.09.2016 р., акт надання послуг № 232 від 31.10.2016 р., акт надання послуг № 202 від 30.09.2016 р.

Судовим оглядом наданих перелічених первинних документів, що виступили підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку, встановлено, що вони в повній мірі відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто містять: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

Статтею 198 Податкового кодексу України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цьогоКодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.

Відповідно до змісту пунктів 201.4 та 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

На момент проведення операції з позивачем і виписки податкових накладних ТОВ «Ресурс-Агроснаб» та ПП «Східзерноагро» були зареєстровані як платники податку на додану вартість, а тому мало повне право виписувати позивачу податкові накладні.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з пунктом 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Із змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Натомість податковим органом не було належним чином досліджено первинну документацію ТОВ «Ресурс-Агроснаб» та ПП «Східзерноагро», а висновки ґрунтуються лише на отриманій інформації з інформаційних баз відносно контрагентів позивача.

Як вже судом зазначалось, окремі недоліки первинних документів, про які йдеться в акті перевірки, не є достатньою підставою для визнання господарських операцій такими, що реально не відбулися, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено залежності виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання та не встановлює обов'язку для підприємства здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.

Також, стосовно доводів податкового органу щодо сумнівності факту здійснення контрагентом позивача зобовязань за укладеним договором, що були зроблені за результатами аналізу інформаційних баз податкового органу, аналізу даних податкової звітності та інформації з зовнішніх джерел, а також твердження щодо відсутності основних фондів, трудових ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, суд зазначає наступне.

Чинним законодавством не передбачено необхідної кількості трудових ресурсів, зареєстрованих власних основних фондів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, що була би достатньою для фізичної та технічної можливості виконання умов наведених договорів, що виключає залежність даних умов та реальності виконання договірних зобовязань.

Таким чином, з огляду на характер викладеного висновку щодо сумнівності факту здійснення контрагентом позивача визначеної діяльності, що містить ознаки припущень, відсутності відповідних доказів з боку відповідача щодо неможливості виконання умов договорів та у відповідності до статті 62 Конституції України, якою визначено, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, дані твердження відповідача судом не приймаються.

В даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій та добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Також, з огляду на підтвердження позивачем первинними документами реальності здійснення, описаних в акті перевірки операцій, суд не приймає до уваги посилання податкового органу на наявні відомості із баз даних із зазначенням даних стосовно контрагентів позивача, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від знаходження його за юридичною адресою, фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Статтею 4 Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У зв'язку із цим презюмується, що дії та рішення платника податків вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог до оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин.

Проте, під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду надано не було.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 року у справі № К-12509/08.

Цей висновок також підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Суппорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Суд приходить до однозначного висновку, що позивачем були вчинені всі необхідні дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції. Крім того, позивач не зобов'язаний перевіряти наявність у свого контрагента наміру здійснення господарської діяльності, а також фіктивність створення останнього, оскільки дані питання входять до компетенції інших державних органів. Правочини укладалися з юридичною особою, при наявності всіх необхідних документів, а тому позивач жодним чином не міг і не повинен був передбачити дотримання чи недотримання своїм контрагентом вимог податкового законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем був повністю доведений факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту у розмірі 224236 грн. за господарськими відносинами з наведеним контрагентом, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції Українита діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність винесеного рішення.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що документи, які були надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій та право позивача на формування податкового кредиту, відсутності належних доказів правомірності прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс» щодо скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 05.04.2017 року - підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 31004,14 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 040748 від 12.04.2017 року (том 1 а.с.3).

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 31004,14 грн. підлягає стягненню з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 16 червня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 21 червня 2017 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 05 квітня 2017 року № НОМЕР_1 Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2016 року у сумі 1653553,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 413388,25 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс" () за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України () документально підтверджені судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 31004,14 грн. (тридцять одна тисяча чотири гривні 14 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 21 червня 2017 року.

Суддя ОСОБА_5