Справа № 635/3244/17
Суддя: Бобко Т. В.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/3244/17
Провадження № 2-а/635/98/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року о 11 годині 40 хвилин

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бобко Т.В.

за участю секретаря судового засідання - Грищука Р.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Харківського приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким просила: визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та скасувати рішення Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області №850623 від 15.03.2017 року та рішення № бн від 07.04.2017 року; визнати протиправними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного утримання за грудень 2016 року та обмеження щомісячного довічного грошового утримання граничним розміром 10200 грн. за період з 01.01.2017 року по 05.01.2017 року; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90 %, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - з 23.09.2016 року, виходячи із розміру її заробітної плати станом на вересень 2016 року - 26849,17 грн. на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-54/34 від 03.03.2017 року, а з 01 грудня 2016 року, виходячи із розміру її заробітної плати станом на грудень 2016 року - 29626,67 грн., на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-54/41 від 10.03.2017 року, без обмеження граничного розміру; стягнути з Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області на її користь за рахунок бюджетних асигнувань понесені нею витрати на оплату судового збору у розмірі 640,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з 29.03.1993 року по 19.10. 1999 року працювала суддею Гайсинського районного суду Вінницької області, з 21.10.1999 року по 31.03.2004 року - суддею Хмельницького міського суду Хмельницької області. Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» №1524 - IV від 19.02.2004 року безстроково була обрана на посаду судді Апеляційного суду Харківської області, наказом апеляційного суду № 114 від 05.04.2004 року зарахована до штату цього суду, де працювала по 19.09.2016 року.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIII в зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідно до пункту 9 ч.5 ст.126 Конституції України була звільнена з посади судді Апеляційного суду, наказом голови суду від 19.09.2016 року №04-03/80-ос відрахована зі штату суду.

З 23.09.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці при нарахуванні якого, та перерахунку з 01.01.2017 року з врахуванням збільшення мінімального прожиткового рівня доходів до 1600 гривень, Харківське приміське об'єднане Управління пенсійного фонду України виходило із довідок Апеляційного суду Харківської області про заробітну плату станом на 19.09.2016 року та 01.12.2016 року без врахування матеріальної допомоги та невірного розрахунку стажу роботи на посаді судді на час звільнення, 23 роки 05 місяців 15 днів, без врахування половини терміну навчання на денній формі юридичного ВУЗу.

Вважаючи, що при призначенні їй з моменту звернення, з 23.09.2016 року, потім при перерахунку з 01.12.2016 року щомісячного довічного грошового утримання має враховуватись заробітна плата з включенням матеріальної допомоги, як її складової частини, повторно надала відповідачу дві довідки апеляційного суду №03-55/34 від 03.03.2017 року, №03-55/41 від 10.03.2017 року.

Після надання 27.03.2017 року апеляційним судом Харківської області на заміну попередньої, нової довідки про розрахунок стажу роботи позивачки для нарахування щомісячного довічного грошового утримання №04-72/1706 від 20.09.2016 року, за якою її стаж роботи на 19.09.2016 року, враховуючи навчання в КДУ ім.Т.Г.Шевченка, становить 25 років 10 місяців 01 день, відповідав мав виплачувати щомісячне довічне утримання в розмірі 90%, а не 86% від заробітної плати. Крім того, вона додатково надала відповідачу ще дві довідки №03-54/34 від 03.03.2017 року, та №03-54/41 від 10.03. 2017 року про заробітну плату станом на вересень та грудень 2016 року з врахуванням 60% надбавки за вислугу років та матеріальної допомоги.

Однак відповідачем рішеннями від 15.03.2017 року за №850623 та від 07.04.2017 року № б/н ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її заяв від 03.03.2017 року, 10.03.2017 року та 27.03.2017 року щодо врахування суми матеріальної допомоги при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання згідно вказаних вище довідок, з посиланням на ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 від 07.07.2010 року згідно якої в суддівську винагороду не враховується матеріальна допомога на оздоровлення.

В рішеннях про відмову в перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання по заявам від 06.03.2017 року та від 27.03. 2017 року щодо зарахування навчання у ВУЗі відповідач зазначив, що до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, навчання у вищих юридичних закладах не зараховується. Вказані рішення позивачка отримала 07.04.2017 року, по заяві від 27.03.2017 року - 04.06.2017 року.

Позивачка вважає, що прийнятими рішеннями відповідач неправомірно звузив обсяг її права на отримання щомісячного довічного грошового утримання, яке вона набула станом на 20 листопада 2010 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача - Харківського приміського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області Семенко А.А., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. При цьому зазначила, що згідно п.25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-УІІІ від 02.06.2016 року /набрав чинності 30.09.2016 року/, та ст.142 Закону 1402-УІІІ, довічне грошове утримання судді, яке встановлюється у розмірі 80-90% суддівської винагороди, обчислюється відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 від 07.07.2010 року, а відповідно до ст.133 Закону України №2453 від 07.07.2010 року, матеріальна допомога на оздоровлення в суддівську винагороду не враховується.

Крім того, ст.137 в Розділі ІХ «Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-УІІІ від 02.06.2016 року, та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року встановлено, що до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, навчання у юридичних закладах не зараховується.

Що стосується вимог в частині зобов'язання здійснення перерахунку довічного утримання судді у відставці після підвищення прожиткового мінімуму з 1 грудня 2016 року, відповідач зазначає, що перерахунок щомісячного довічного утримання слід проводити з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди працюючого судді. З 1 грудня 2016 року змінилися розміри складових суддівської винагороди судді у відставці. Водночас, з 01.01.2017 року діяв Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №5130 від 06.12.2016 року, яким по 31 грудня 2017 року розмір щомісячного довічного утримання обмежений до 10740 гривень.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.03.1993 року по 19.10.1999 року працювала на посаді судді Гайсинського районного суду Вінницької області, з 21.10.1999 року по 31.03.2004 року працювала суддею Хмельницького міського суду Хмельницької області, а з 05.04.2004 року по 19.09.2016 року працювала суддею Апеляційного суду Харківської області.

Позивач має стаж роботи 25 років 10 місяців 01 день, звільнена з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та з 23.09.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 86% грошового утриманні судді на відповідній посаді.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що пенсійним органом позивачу виплачується щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% грошового утримання судді на відповідній посаді з урахуванням її стажу на посаді судді 23 роки 02 місяці 18 днів, а не стажу роботи 25 років 10 місяців 01 день. Крім того, пенсійним органом при розрахунку щомісячного довічного утримання не врахована сума матеріальної допомоги на оздоровлення.

03.03.2017 року та 10.03.2017 року позивач звернулася до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення згідно довідок про заробітну плату № 03-55/34 від 03.03.2017 року та № 03-55/41 від 10.03.2017 року, виданих Апеляційним судом Харківської області.

Рішеннями Харківського приміського об'єднання управління Пенсійного фонду України № 850623 від 15.03.2017 року позивачу відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно її заяв від 03.03.2017 року та 10.03.2017 року з посиланням на положення ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року, згідно якого в суддівську винагороду не враховується матеріальна допомога.

06.03.2017 року позивач звернулася до Харківського приміського об'єднання управління Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання та зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання періоду навчання з 01.09.1975 року по 31.05.1980 року в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка.

Рішенням Харківського приміського об'єднання управління Пенсійного фонду України № 850623 від 15.03.2017 року позивачу відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно її заяви від 06.03.2017 року з посиланням на положення розділу ІХ ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, згідно якого до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання не зараховується навчання у вищих юридичних закладах.

Крім того, рішенням Харківського приміського об'єднання управління Пенсійного фонду України № б/н від 07.04.2017 року позивачу повторно відмовлено в здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та зарахуванні до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду навчання у вищому юридичному закладі згідно її заяви від 27.03.2017 року.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з позовом.

Відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до п.7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Згідно з п. 3 Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016р. за № 4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Слід зазначити, що на момент прийняття Верховною Радою України постанови від 8 вересня 2016 року про звільнення позивачки з посади судді у відставку, спірні правовідносини регулювались Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 120 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI) було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч.2 ст. 141 Закону України № 2453-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно ч.3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 положення частини третьої статті 141 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Згідно з вимогами ст. 135 Закону № 2453-VІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VІ (у редакції Закону від 07.07.2010) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 7 липня 2010 року зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-XII (далі - Закон № 2862-XII).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-XII кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Згідно частини четвертої цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республіках, що раніше входили до складу колишнього СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному суді України, обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів та слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, згідно п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, крім стажу роботи на посаді судді, позивачу у стаж роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання необхідно зарахувати половину строку навчання у Київського ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка, а саме: 2 роки 04 місяців 15 днів.

Отже, на час призначення довічного грошового утримання стаж роботи позивача, що дає їй право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання, становив 25 років 10 місяців 01 день, а тому відповідно до ч. 3 ст.138, ст. 141 Закону № 2453-VІ вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % від грошового утримання судді на відповідній посаді (5 років стажу понад 20 років * два відсотки заробітку за кожний повний рік).

Кім того, слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 133-134 Закону № 2453-VІ суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, а при наданні щорічної відпустки - виплачується, крім суддівської винагороди, допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода у грошовому виразі, що виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначено структуру заробітної плати до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

При цьому, слід зазначити, що згідно з п. 2.3.3. Інструкції № 5 "Зі статистики заробітної плати" матеріальна допомога відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначається крім відомостей про судову винагороду інші виплати, які враховуються при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Відповідно до норм законодавства, зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів. При цьому, виплата сум грошової допомоги здійснювалась позивачу систематично та включена в оподатковуваний дохід.

Аналіз наведених положень дає підставу для зазначення про те, що матеріальна допомога є складовою системи оплати праці судді.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Частиною 1 статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування"нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 20.02.2012 року № 21-430а11 та від 06.11.2013 року № 21-350а13, які в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України.

Як вбачається із довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/61 від 17.03.2017 року, матеріальну допомогу віднесено до фонду оплати праці, на яку, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нараховуються внески у розмірі 22%.

З вищезазначених обставин посилання пенсійного органу що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до пенсійної винагороди є необґрунтованими.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що частиною третьою статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до частини 4 статті 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Дія положень частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року та частини 4 статті 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року по суті та змісту повинні бути застосовані до спірних відносин позивача, до його права на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у процентному відношенні до грошового утримання суддів, працюючих на відповідних посадах.

Таким чином, суд зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці становить певний відсоток від суддівської винагороди, яка, у свою чергу, залежить від розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що з 01.12.2016 року розмір мінімальної заробітної плати було збільшено до 1600 грн., що призвело до збільшення розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з цієї дати відповідач повинен був провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача.

Разом з тим, в відповідачем у зв'язку із зміною розміру суддівської винагороди з 01.12.2016 року було зроблено перерахунок довічного грошового утримання позивачки, однак, не з грудня 2016 року, як це передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а з січня 2017 року.

Щомісячне довічне грошове утримання було перераховано позивачу з 01.01.2017 року на підставі розпорядження управління від 12.01.2017 року.

При цьому, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 21.12.2016 року № 1774 щомісячне довічне грошове утримання позивача було обмежено максимальним розміром 10740 грн. в період з 01.01.2017 року по 01.04.2017 року.

З 05.01.2017 року відповідно до Закону України № 1798 від 05.01.2017 року «Про вищу раду правосуддя» щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром.

Слід зазначити, що згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України № 2453-VI, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Таким чином, обмеження позивачу щомісячного довічного грошового утримання граничним розміром 10740 грн. за період з 01.01.2017 року по 04.01.2017 року є протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмовляючи позивачеві в перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі наданих довідок відповідач діяв всупереч вимог чинного законодавства.

Під час судового розгляду справи, відповідач правомірності своїх дій не довів, у зв'язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій та скасування рішень Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області №850623 від 15.03.2017 року та від 07.04.2017 року № б/н.

Крім того, суд доходить висновку про необхідність скасування розпорядження Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області № 850623 від 12.01.2017 року з огляду на наступне.

Так, дії щодо перерахунку щомісячного грошового утримання є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Виключно результат реалізації повноваження пенсійного органу, а саме рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання або відмова в такому перерахунку, безпосередньо впливає на права та обов'язки позивача.

З огляду на викладене, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд на підставі ч.2 ст.11 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати розпорядження Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області № 850623 від 08.12.2016 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 % з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - з 23.09.2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 26849,17 грн., а з 01 грудня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 29626,67 грн., на підставі довідок апеляційного суду Харківської області № 03-54/34 від 03.3.2017 та № 03-54/41 від 10.03.2017 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Питання щодо стягнення судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,6,10,17,18,72,99,100,105,121, 158-163,267 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення та стажу роботи з врахуванням навчання на денній формі юридичного закладу.

Визнати протиправними дії Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного утримання за грудень 2016 року та обмеження щомісячного довічного грошового утримання граничним розміром 10740 грн. за період з 01.01.2017 року по 04.01.2017 року.

Рішення Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області №850623 від 15.03.2017 року, рішення Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області № б/н від 07.04.2017 року, розпорядження Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області № 850623 від 08.12.2016 року - скасувати.

Зобов'язати Харківське приміське об'єднане Управління пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90 %, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - з 23.09.2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 26849,17 грн. на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-54/34 від 03.03.2017 року, а з 01 грудня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 29626,67 грн., на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-54/41 від 10.03.2017 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Постанова може бути оскаржена повністю або частково до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через Харківський районний суд Харківської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Суддя