Справа № 610/2052/17
Суддя: Усенко С. І.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№610/2052/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017 року Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Усенко С.І., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними щодо відмови призначення пенсії за віком, зобов'язання призначення пенсії за віком та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком,-

ВСТАНОВИВ:

31.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дії Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком протиправними; зобов'язання Зміївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 19 червня 2017 року пенсію за віком відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму; визнання протиправним та скасування Рішення Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 1118 від 26.06.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком; стягнення судових витрат по справі.

В обґрунтування позову вказує про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла 55-річного віку, тобто віку з якого має право на призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення». 19 червня 2017 року з метою призначення пенсії за віком відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із заявою та пакетом документів звернулася до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області. Рішенням № 1118 від 26.06.2017 року Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказану відмову вважає протиправною.

Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 01.08.2017 року відкрито скорочене провадження у даній справі.

Відповідач подав письмові заперечення. Вважає свої дії законними, оскільки у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років згідно із Законом № 3108-IV від 17.11.2005, ВВР, 2006, № 1 СТ.18. З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Право на призначення пенсії за віком позивач набуде при досягненні пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 60 років

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується паспортом та свідоцтвом про народження .

19 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області із заявою та пакетом документів з метою призначення пенсії за віком відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням № 1118 від 26.06.2017 року Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з наступним обґрунтуванням:

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років згідно із Законом № 3108-IV від 17.11.2005, ВВР, 2006, № 1 СТ.18.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Загальний стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 1 місяць 28 днів.

Суд констатує той факт, що в Україні правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється на підставі Основного Закону України, згідно з яким виключно законами України визначаються форми та види пенсійного забезпечення. Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими законами України. При цьому чинними є як Закон України «Про пенсійне забезпечення», так і Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які встановлюють умови для призначення пенсії для певних категорій осіб, тобто вони містять як тотожні норми, так і деякі відмінності залежно від умов призначення пенсії, однак всі норми є чинними та породжують відповідні юридичні наслідки.

Зокрема Законами визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. На законодавчому рівні будь-яких змін до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також не внесено, вона є чинною на ряду з нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає право на пенсію для застрахованих осіб. Законодавцем залишено чинність норм ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з умовою призначення трудової пенсії, при наявності трудового стажу для жінок не менше 20 років. Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено норму, відповідно до якої громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що за цим Законом призначаються наступні види державних пенсій: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено тільки наступні види пенсійних виплат: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі: каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Розділ ІІ Закону України «Про пенсійне забезпечення» «Трудові пенсії» пенсії за віком віднесено до трудових пенсій.

Зважаючи на те, що позивач є громадянином України та набула трудового стажу не менше 20 років (стаж до 01.01.2004 року становить 20 років 5 місяців 15 днів) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (до 01.01.2004 року), то вона має право для призначення пенсії за віком за нормами ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Умови для призначення цього виду пенсії, встановлені як нормами ст. ст. 3, 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так і нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» в цілому нею дотримані.

Ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Ця стаття містить посилання саме на страховий стаж, який введено саме з 01.01.2004 року, тобто з дати набрання чинності нормами цього Закону. А ст. ст. 2, 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та й сам розділ ІІ цього Закону мають посилання на трудові пенсії: за віком, після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, що є відмінним від страхового стажу.

Будь-які обмеження норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» без внесення змін до самого Закону є неправомірними та суперечать положенням Конституції України. Суд приходить до переконання, що Закон України «Про пенсійне забезпечення», який є чинним поряд із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає інші підстави та порядок призначення пенсій та має окремий вид пенсії за віком як різновид трудової пенсії з встановленими саме цим Законом умовами призначення, дотримання яких гарантує особі право на призначення саме цього виду пенсії.

Нормами ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Як встановлено ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Позивач має право на пенсію лише за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», що й було нею реалізовано шляхом подання відповідної заяви разом з пакетом необхідних документів до відповідача, заява відповідачем прийнята, проведено розрахунок стажу, за результатами якого встановлено, що позивачу достатньо саме трудового стажу для призначення цього виду пенсії та позивач досягла віку, встановленого нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-pn/2005, роз'яснено розуміння словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України. Так, Конституційний Суд України вважає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. Визнання законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина є скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

З урахуванням викладеного, рішення відповідача по справі прийнято у спосіб, який не відповідає статті 22 Конституції України та статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено призначення пенсії за віком. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає або суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами при вирішенні питання призначення пенсії підлягає застосуванню Закон України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, та те, що саме до 01 січня 2014 року позивач набула стажу 20 років, то права на призначення пенсії за віком позивач має відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем було порушено конституційне право, право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення, що є основним джерелом існування.

Вказані дії Відповідача не відповідають принципу верховенства права, який закріплений в ст.ст. 8, 22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, якщо будь-яким законом людині було надано право на пільги, гарантії, компенсації, грошові виплати, то в подальшому не допускається прийняття законів, які зменшують, призупиняють чи скасовують це право.

Тому відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Суд при розгляді даної справи застосовує Конституцію України, яка має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України надано кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, встановлено ст. 21 Конституції України. Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Тобто, вказаними діями щодо не призначення пенсії відповідачем порушено не тільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», але й права позивача, гарантовані їй Конституцією України.

Крім того, Суд вказує на норму ст. 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, державні соціальні гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, зокрема державна пенсія є основним джерелом існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня, передбаченого статтею 48 Конституції України, тому право на соціальний захист не може бути обмежено і строк позовної давності чи строк звернення до суду на соціальні виплати не поширюється.

Фактично своїми діями щодо не призначення пенсії за віком відповідач позбавляє позивача права на соціальний захист, гарантованого ст. 46 Конституції України.

Згідно ст. 8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. №3477-ІV, суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію «Про захист прав людини та основних свобод» та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При розгляді спірних правовідносин по справі, як джерело права, Суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Качко проти України», «Проніна проти України», «Цибулько та інші проти України» (заява №63566/00 від 18.07.2006 року). У відповідності до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Стаття 7 КАС України закріплює, що верховенство права та законність є принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах, а статті 8 і 9 роз'яснюють зміст цих принципів. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Прийняття рішення про призначення пенсії чинним законодавством віднесено до компетенції органів пенсійного фонду.

Між тим, за вказаних обставин, Відповідач не вправі позбавити Позивача права на призначення трудової пенсії за віком.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 55 років, права на призначення трудової пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона також досяг з цієї дати, однак до відповідача звернувся поза межами встановленого строку 19 червня 2017 року, а отже і право на призначення пенсії має з дня звернення за пенсією, тобто з 19 червня 2017 року. Позивачем не ставиться питання про призначення пенсії з 55 років.

За таких обставин, суд приходить до переконання про доведеність позивачем того, що вона має право на призначення пенсії за віком за нормами ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком є протиправними, а також є протиправним і підлягає скасуванню рішення Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 1118 від 26.06.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, а відтак позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-170, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними щодо відмови призначення пенсії за віком, зобов'язання призначення пенсії за віком та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком - задовольнити.

Визнати протиправними дії Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах протиправними.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 1118 від 26.06.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов'язати Зміївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 19 червня 2017 року пенсію за віком відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Суддя: