Справа № 569/12281/17
Суддя: Першко О.О.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Першко О.О.,

секретар судового засідання - Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача - Грошевої О.М.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в мiстi Рiвному спpаву за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області до ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі - відповідач), в якому просить прийняти рішення про примусове видворення відповідача за межі України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 листопада 2016 року відповідач через КПП «Хутір-Михайлівський» за паспортом громадянина Азербайджану здійснив в'їзд в Україну в приватних справах і до цього часу межі України не покидав. 31 січня 2017 року у відповідача закінчився дозволений строк перебування на території України. Відповідач не вжив заходів щодо легалізації свого перебування в порядку, визначеному постановою КМУ №150 від 15 лютого 2012 року та ухилився від виїзду з території держави. 27 квітня 2017 року відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу іноземець виконав. 27 квітня 2017 року відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу відповідач виконав. 11 травня 2017 року Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області прийнято рішення про примусове повернення відповідача. Повідомлення про прийняте рішення відповідач отримав 11 травня 2017 року, в якому останній був попереджений про необхідність залишити територію України до 09 червня 2017 року. Однак, на даний час відповідач територію України не покинув і в державі перебуває на нелегальному положенні. Невиконання рішення про примусове повернення мотивує тим, що в нього є вагітна дружина. Законні джерела існування в Україні у нього відсутні, підстав для подальшого його перебування на території держави не має. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від виїзду з України після прийняття рішення про його примусове повернення наявні підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки відповідач мав поважні причини невиконання рішення про примусове повернення, а саме вагітність дружини та незадовільний стан її здоров'я. В зв'язку із даною обставиною відповідач невчасно звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області по питанню продовження проживання на території України.Окрім того, з юридичної точки зори Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області фактично продовжило проживання відповідача на території України до 09 червня 2017 року. 08 червня 2017 року відповідач звернувся до позивача із заявою про скасування рішення щодо його примусового повернення та про продовження терміну його перебування на території України за наявності обґрунтованої підстави. Однак, позивач жодної відповіді відповідачу не надав, в зв'язку з чим він повторно змушений був звернутися із заявою до відповідача, ну яку відповіді також не надходило.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 02 листопада 2016 року громадянин Азербайджанської РеспублікиОСОБА_3 здійснив в'їзд в Україну через КПП «Хутір-Михайлівський» за паспортом громадянина Азербайджанської Республікисерії НОМЕР_1 від 16 березня 2013 року в приватних справах і до цього часу межі України не покидав.

27 квітня 2017 року відповідача за порушення правил перебування на території України притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 грн. На підставі ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 11 травня 2017 року Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області прийнято рішення про примусове повернення відповідача. Вказані рішення відповідачем не оскаржувалися і є чинними.

На даний час відповідач територію України не покинув і в державі перебуває на нелегальному положенні. Невиконання рішення про примусове повернення представник відповідача мотивував тим, що відповідач мав вагітну дружину, яка на час розгляду справи народила дитину. Законні джерела існування в Україні у відповідача відсутні, підстав для подальшого його перебування на території держави немає.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач оскаржив рішення про його примусове повернення з України на увагу не заслуговують з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Відповідно до п. 1.11. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено в суді.

Як встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні представником відповідача рішення про примусове повернення відповідачем до суду не оскаржувалося, а подання 08 червня 2017 року заяви відповідачем до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області із вимогою про скасування такого рішення не може вважатися належним його оскарженням.

Згідно з ч. 4 ст.50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Також, статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Пунктом 15 вказаної статті зазначено наступне - іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до абз.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Як вказано вище громадянин Азербайджанської ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення порядку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Крім того, 11 травня 2017 року заступником начальника Рівненського міського відділу Управління ДМС України в Рівненській області ОСОБА_6 прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Азербайджанської ОСОБА_3 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 09 червня 2017 року. Повідомлення про прийняте рішення іноземець отримав 11 травня 2017 року, в якому під підпис був попереджений про необхідність залишити територію України не пізніше 09 червня 2017 року. Того ж дня іноземцю роз'яснено, що у разі невиконання рішення про примусове повернення його буде видворено за межі України у примусовому порядку.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у відповідача законні підстави для знаходження на території України відсутні, оскільки термін перебування його на території України закінчився. Залишати територію України відповідач наміру не має, а тому підлягає примусовому видворенню з України. Крім того, ст. 4 вищевказаного Закону визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однак, суду, при розгляді даної справи, жодних підстав, які визначені в наведеній статті, відповідачем не надано.

Особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Щодо відповідача, обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач порушив вимоги законодавства України, й відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про її задоволення.

Доводи представника відповідача про те, що відповідач двічі звертався до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області із заявами про продовження терміну його перебування на території України за наявності обґрунтованої підстави, які на даний час не розглянуті на увагу не заслуговують, оскільки як слідує з надання відповіді на звернення від 22 червня 2017 року №07-Р-123/07-6064 Управлінням Державної міграційної служби України в Рівненській області розглянуто звернення відповідача стосовно продовження терміну його перебування на території України в межах чинного законодавства та в його задоволенні відмовлено, оскільки законні підстави для продовження строку перебування відповідача в України відсутні. Зокрема, п.1 та 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. Дозволений строк перебування відповідача на території України закінчився 31 січня 2017 року, однак із зверненням про продовження строку перебування в Україні відповідач звернувся лише 08 червня 2017 року, поза межами встановленого законодавством строку.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7-14, 50, 69-71, 86, 94, 159-163, 167, 183-5 КАС України, ст.ст. 4, 9, 16, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області до ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця за межі України задовольнити.

Примусово видворити громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2017 року.

Суддя Рівненського міського суду О.О. Першко