Справа № 761/3073/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 761/3073/17 Головуючий у 1-й інстанції: Макаренко І.О.;
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Мєзєнцева І.Є., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року, ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просить, відповідно до останньої редакції позову від 29.03.2017 року:

- визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати призначеної позивачу пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 22 вересня 2016 року включно;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування і виплату призначеної позивачу пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року по 22 вересня 2016 року у розмірах, вказаних у довідці відповідача №216 від 11.01.2017 р.

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок і виплату довічного утримання: за період з 23 вересня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, виходячи з нарахованої відповідачем суми довічного грошового утримання 26622,00 грн. на місяць; з 01 грудня 2016 року - згідно чинного законодавства України, зокрема ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII), без обмеження його максимальним розміром, та з урахуванням довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №402 від 13.12.2016 р..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1984 року по 22.09.2016 року позивач працювала на посаді судді. В липні 2014 року, використовуючи своє право на призначення пенсії за віком, згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулась до відповідача для призначення пенсії за віком. 08.04.2014 року позивачу була призначена пенсія за віком.

З 01.04.2015 року пенсія за віком ОСОБА_3 не виплачується.

Після досягнення пенсійного віку позивач продовжувала працювати, то через 24 місяці після призначеної пенсії у липні 2016 року, звернулась до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до ч.4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

22.09.2016 року ОСОБА_3 звільнилась з роботи на посаді судді у зв'язку з виходом у відставку. 06.10.2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про нарахування та виплату довічного утримання замість пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, який діяв на дату звільнення позивача з посади судді.

24.11.2016 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача з заявою про виплату пенсії за період з 01 червня 2015 року по 22 вересня 2016 року та про виплату довічного утримання за період з 23 вересня 2016 року, а також просила надати довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії та довічного утримання.

19.12.2016 року позивач отримала лист відповідача № 1355/Т-1071 від 13.12.2016 року, в якому відповідач відмовив у перерахунку та виплаті пенсії за період з 01.06.2015 року.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо невиплати призначеної їй пенсії за віком, а також щодо невиплати призначеного довічного утримання є протиправними, у зв'язку з чим, звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_3 пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 22 вересня 2016 року включно.

Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування і виплату призначеної ОСОБА_3 пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року по 22 вересня 2016 року у розмірах, вказаних у довідці Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 216 від 11.01.2017 року.

Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок і виплату довічного утримання ОСОБА_3: за період з 23 вересня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, виходячи з нарахованої Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві суми довічного грошового утримання 26622,00 грн. на місяць; з 01 грудня 2016 року - згідно чинного законодавства України, зокрема ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI ( у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII), без обмеження його максимальним розміром, та з урахуванням довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 402 від 13.12.2016 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суддею суду першої інстанції під час ухвалення постанови не дотримано вимоги п.п. 1 ч. 1 ст. 163 КАСУ, а саме не дотримано вимоги щодо найменування адміністративного суду, прізвищ та ініціалів судді (суддів) і секретаря судового засідання у справі.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як встановлено матеріалами справи, позивач відповідно до копії трудової книжки працювала на посаді судді з 1984 року по 22.09.2016 року

08.04.2014 року позивачу була призначена пенсія за віком.

22.09.2016 року позивач звільнена з роботи з посади судді у зв'язку з виходом у відставку.

06.10.2016 року ОСОБА_3 звернулася до відповідача з заявою про нарахування та виплату довічного утримання замість пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, який діяв на дату звільнення її з посади судді.

24.11.2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату пенсії за період з 01 червня 2015 року по 22 вересня 2016 року та про виплату довічного утримання за період з 23 вересня 2016 року, а також просила надати довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії та довічного утримання.

Листом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 1355/Т-1071 від 13.12.2016, ОСОБА_3 було відмовлено у перерахунку та виплаті пенсії за період з 01.06.2015 року. Відповідач послався на ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі змінами внесеними законами «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 р. та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 р..

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно статті 22. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із конституційних гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, зокрема для суддів у відставці - щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічне положення закріплено в ч. 7 ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 8 Конситуції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Як вбачається з пенсійної справи ОСОБА_3 була призначена пенсія за віком, а тому на її не поширюється дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та 71378/10) зазначає, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.12.2015 по справі «Фабіан проти Угорщини: відмова державою у виплаті пенсії працюючому на державній службі пенсіонеру» (Заява № 78117/13) вважає, що різне трактування пенсіонерів, що працюють в державному і приватному секторах, з однієї сторони, і між різними категоріями державних службовців, з іншої сторони, щодо права на продовження отриманні пенсії за віком, де заявник став жертвою, не ґрунтується на будь-якому «об'єктивному і розумному виправданні», навіть беручи до уваги певну свободу розсуду, що надається договірним сторонам в цій області.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати призначеної позивачу пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 22 вересня 2016 року є протиправними, а тому вимоги позивача в частині визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити нарахування і виплату призначеної пенсії за віком підлягають частковому задоволенню.

Згідно п. 1.2 «Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» Щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Щодо дати з якої повинно бути здійснено нарахування позивачеві, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами вказаної норми початком перебігу вищевказаного строку звернення до суду визнається день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зауважує, що позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату пенсії за період з 01 червня 2015 року по 22 вересня 2016 року та про виплату довічного утримання за період з 23 вересня 2016 року - 24 листопада 2016 року.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в частині вимог за період з 01.06.2015 по 01.06.2016 позивачем пропущено встановлений строк звернення до суду, а тому зазначені вимоги позивача підлягають залишенню без розгляду.

Положеннями частини 1 статті 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів поважності причини пропущення строку звернення позивача з вимогами, що виходять за межі шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду вищезазначених вимог позивача на підставі ч. 1 ст. 203 та п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на надані представником відповідача довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 23.09.2016 року по 31.01.2017 року та за період з 01.02.2017 по 28.02.2017 року, та зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_3, її було звільнено 22.09.2016 року, а звернулася вона із заявою про призначення утримання до Пенсійного фонду 06.10.2016 року, не пропустивши строк у три місяці, а тому довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом.

Довічне утримання позивачу мало бути призначено з 23.09.2016 року у розмірі 26 222, 00 грн., згідно до розрахунку Пенсійного фонду.

Проте позивач у вересні та у жовтні 2016 року, відповідно до зазначених вище довідок отримала менше, а саме у вересні 2 288, 56 грн. та 23 712, 34 грн.

На вимогу суду апеляційної інстанції, відповідачем надано довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 23.09.2016 року по 31.01.2017 року та за період з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року.

Проте не роз'яснено чому довічне утримання позивача за жовтень 2016 року було призначено менше ніж 26 622, 00 грн. та чи призначено за вересень із суми 26 622, 00 грн.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку щодо зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок і виплату довічного утримання за вересень - жовтень 2016 року, виходячи із розміру призначеної пенсії у сумі 26 622, 00 грн., з урахуванням виплаченого.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що у лютому 2017 року позивачем було подано відповідачу довідку, виданою Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці № 402 від 13.12.2016 року, відповідно до якої суддівська винагорода станом на 01.12.2016 року складає 32 640, 00 грн.

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнанні неконституційними обмеження у виплаті призначеного довічного утримання і зазначено, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI ( до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII), тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Конституційний Суд України вже визнавав неконституційними положення законів України щодо зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позбавлення суддів можливості подальшого перерахунку розміру такого утримання; припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання на період роботи суддів у відставці на певних посадах, а також встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання (пункт 2 резолютивної частини Рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013). Незважаючи на це, Верховна Рада України прийняла Закон № 213, Закон № 911, окремими положеннями яких звужено обсяг гарантій незалежності суддів.

Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Таким чином, Верховна Рада України, приймаючи Закон № 213, Закон № 911 та вносячи ними зміни до Закону № 2453, порушила частину другу статті 8, частину другу статті 150 Конституції України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просила зобов'язати здійснити перерахунок пенсії виходячи із суддівської винагороди у розмірі 32 64, 00 грн. з 01.12.2016 року та вважає, що така вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки перерахунок пенсії здійснюється з моменту звернення позивача із заявою про перерахунок.

Із заявою про перерахунок пенсії позивач звернулась у лютому 2017 року, тому Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві зроблено перерахунок відповідно до чинного законодавства України.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позові підлягає частковому задоволенню, а саме визнанню протиправними дій Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_3 пенсії за віком з 01.06.2016 по 23.09.2016 року, зобов'язання Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування і виплату призначеної ОСОБА_3 пенсії за віком за період з 01.06.2016 по 23.09.2016 року та зобов'язання Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок і виплату довічного утримання ОСОБА_3 за вересень - жовтень 2016 року, виходячи із розміру призначеної пенсії у сумі 26 622, 00 грн., з урахуванням виплаченого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задоволити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року - скасувати частково.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задоволити частково.

Вимоги ОСОБА_3 в частині щодо перерахунку і виплати призначеної пенсії за віком, за період із 01.06.2015 року по 01.06.2016 року - залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_3 пенсії за віком з 01.06.2016 року по 23.09.2016 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування і виплату призначеної ОСОБА_3 пенсії за віком за період з 01.06.2016 року по 23.09.2016 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_3 довічного утримання за вересень - жовтень 2016 року, виходячи із розміру призначеної пенсії у сумі 26 622, 00 грн., з урахуванням виплаченого.

В іншій частині позовних вимог - відмовити

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 14 серпня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Мєзєнцев Є.І.