Справа № 163/1851/17
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/1851/17
Провадження № 2-а/163/70/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря - Костюк Р.М.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Любомль справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП в м.Луцьк ДПП Градиського Миколи Миколайовича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №716792 від 16.07.2017 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову інспектора роти №2 батальйону УПП в м.Луцьк ДПП Градиського М.М.у справі про адміністративне правопорушення серії БР №716792 від 16.07.2017 рокупро притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, звільнивши його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, та обмежившись щодо нього усним зауваженням, у зв'язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності за те, що він 16.07.2017 року, керуючи автомобілем марки «Пежо Експерт», р.н.з. НОМЕР_1, на автодорозі «Київ-Ковель-Ягодин», на 449 км.+400 м., не мав при собі та не пред'явив інспектору поліції поліса цивільного страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 Правил дорожнього руху України. Самого факту вчинення правопорушення позивач не заперечує та визнає, що при собі він дійсно не мав полісу цивільного страхування, який тоді забув вдома, про що повідомляв відповідачу, однак не погоджується з винесеною останнім постановою в частині накладеного на нього стягнення, яке вважає незаконним, оскільки не відповідає вимогам закону та обставинам справи. Зокрема, відповідачем не враховано обставин, за яких було вчинене правопорушення, незначний характер даного діяння, відсутність негативних наслідків, а також даних про його особу, а саме, вперше його притягнення до адміністративної відповідальності, позитивну характеристику з місця проживання, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, а дружини - у декретній відпустці, його непрацевлаштованість. В той же час вину у вчиненому правопорушенні він визнав та у скоєному щиро розкаюється. За такої сукупності обставин вважає можливим звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, оскільки накладене стягнення неспівмірне допущеному порушенню.

Відповідач, не погоджуючись із заявленим ОСОБА_1 адміністративним позовом, подав письмові заперечення від 11.08.2017 року за вих.№4213/41/17-2017, у яких вказав на безпідставність заявлених вимог, оскільки оскаржувана постанова за формою та змістом відповідає вимогам ст.283 КУпАП, а суди в справах такої категорії не наділені компетенцією застосовувати положення ст.22 КУпАП, так як компетенція розгляду даних справ чітко регламентована законом.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач разом з письмовими запереченнями надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

З оскаржуваної постанови інспектора роти №2 батальйону УПП в м.Луцьк ДПП Градиського М.М.у справі про адміністративне правопорушення серії БР №716792 від 16.07.2017 рокувбачається, що ОСОБА_1 16.07.2017 року о 10 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Пежо Експерт», р.н.з. НОМЕР_1, на автодорозі «Київ-Ковель-Ягодин», на 449 км.+400 м., не мав при собі та не пред'явив поліс цивільного страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, за що на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Факту вчинення зазначеного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху позивач не заперечує та його визнає, а тому в цій частині, в силу ч.2 ст.11 КАС України, законність оскаржуваної постанови судом не розглядається.

За доводами позивача, відповідач мав би застосувати до нього положення ст.22 КУпАП, яка надає право органу (посадовій особі) звільнити особу від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

На підтвердження можливості застосування даної норми, позивач надав суду копії свідоцтв про народження дітей, якими підтверджено перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, копію свідоцтва про одруження, позитивну характеристику з місця проживання та копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим підтвердив дійсність його пояснень про наявність у нього зазначеного полісу, який на час керування транспортним засобом він забув вдома.

У справі встановлено, що зазначені докази під час винесення відповідачем оскаржуваної постанови позивачем не надавались.

Однак, незважаючи на це, доводи позивача про застосування відносно нього положень ст.22 КУпАП на увагу суду не заслуговують, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Застосування положень ст.22 КУпАП, в силу ч.2 ст.284 КУпАП, має наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу частин 1 та 2 ст.162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

Отже, вищенаведеною процесуальною нормою передбачено повноваження суду при вирішенні справи по суті, в тому числі при повному чи частковому задоволенні позову.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.3 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а, отже, питання про прийняття процесуального рішення в справі про адміністративне правопорушення не відноситься до компетенції адміністративного суду.

З наведеного слід дійти висновку, що суд, при розгляді даної категорії справ, застосувавши ст.22 КУпАП, яка має наслідком звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого та закриття провадження у справі, вийде за межі наданих йому повноважень, перебравши при цьому на себе повноваження суб'єкта владних повноважень.

В свою чергу, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до норм КАС України, суд не наділений повноваженнями звільнення особи від відповідальності шляхом винесення усного зауваження. Вказані процесуальні дії відносяться до компетенції органу, який розглянув справу (органу Національної поліції). Судом має досліджуватись лише питання законності постанови посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності.

За викладених обставин, законних підстав для скасування оскаржуваної постанови, з наведених позивачем мотивів, у суду немає. Оскаржувана постанова прийнята уповноваженою особою у межах наданих їй повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, КУпАП та Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, зазначене вказує на безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а тому в їх задоволенні суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП в м.Луцьк ДПП Градиського Миколи Миколайовича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №716792 від 16.07.2017 року, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 15.08.2017 року.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук