Справа № 804/471/16
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2017 рокусправа № 804/471/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фєматек-Україна» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фєматек-Україна»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ТОВ «Фєматек-Україна» у січні 2016 року звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № , винесені Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 21 серпня 2015 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства та його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області у період з 17.07.2015 по 30.07.2015 було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фєматек-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено Акт № 2612/22-02/30688127 від 06.08.2015.

На підставі висновків акту відповідачем 21 серпня 2015 року прийняті податкові повідомлення-рішення: № , яким ТОВ «Фєматек-Україна» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 224565,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 112282,50 грн., та № , яким ТОВ «Фєматек-Україна» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за грудень 2014 року у розмірі 659092,00 грн.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими угоди, укладені ТОВ «Фєматек-Україна» з ПВКП «Техно-Нік», ТОВ «Нєфтек-Оіл» не містили розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання товарів (робіт, послуг), не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, в результаті чого підприємством завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 659092,00 грн. та занижено податок на додану вартість у сумі 224565,00 грн.

Також перевіркою встановлено, що по рахункам 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» та 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» ТОВ «Фєматек-Україна» рахується безнадійна кредиторська заборгованість по підприємствам Fematec (Німеччина) та ТОВ НВФ «Вогнеупоравтоматикасервіс», щодо якої минув строк позовної давності, проте платником податків не було проведено коригування податкового кредиту по придбаним товарам/послугам, які залишилися неоплаченими по завершенню терміну позовної давності.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг) або дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції погодився з висновками податкового органу щодо безпідставного формування позивачем витрат та податкового кредиту по господарським взаємовідносинам між ТОВ «Фєматек-Україна» та ПВКП «Техно-Нік», ТОВ «Нєфтек-Оіл», адже останні вчинені без розумних економічних цілей (ділової мети), що свідчить про відсутність настання реальних правових наслідків вчинених правочинів та подальшого використання у господарській діяльності придбаного обладнання та робіт. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у позивача на момент проведення перевірки були відсутні первинні документи на підтвердження факту здійснення господарських операцій, адже останні не були надані на письмовий запит податкового органу та в силу положень статті 44 ПК України суд першої інстанції не прийняв до уваги надані ТОВ «Фєматек-Україна» первинні документи під час судового розгляду справи.

Проте суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими такі висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Фєматек-Україна» та ПВКП «Техно-Нік» було укладено договір поставки та виконання робіт № 67893 від 03 квітня 2013 року, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця конструкції, вироби з металу, обладнання та у випадку необхідності виконати певні роботи, а покупець - прийняти та оплатити поставлений товар та виконані роботи.

Згідно з пунктом 1.3. договору, у разі виконання постачальником будь-яких робіт, пов'язаних з постачанням та подальшим функціонуванням обладнання, останні оформлюються у формі Акту виконаних робіт із зазначенням виду, ціни та вартості виконаних робіт.

За умовами розділу 4 договору місцем передачі обладнання є склад покупця, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курсанта Скоробогатько, 2, підтвердженням факту виконання робіт є підписання сторонами договору акту виконаних робіт.

Одночасно ТОВ «Фєматек-Україна» на підставі договору № 04.13.ФТУТН від 05.04.2013 було передано в оренду ПВКП «Техно-Нік» виробничі приміщення з обладнанням, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курсанта Скоробогатько, 2.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оренда приміщення та обладнання ПВКП «Техно-Нік» здійснювалася з метою виконання умов договору № 67893 від 03 квітня 2013 року, а саме ПВКП «Техно-Нік» здійснювалося роботи по зварюванню обичайок, ремонту повітропровіду, ремонтні роботи фурми десульфурації чавуна, виготовлення сердечника для фурми десульфурації, форми для створення вогнеупорної частини КФП-2-СБ, металевого внутрішнього каркасу фурми десульфурації чавуна тощо.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з технічним паспортом на виробничий будинок, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курсанта Скоробогатько, 2, та плану поверхів виробничого будинку, ПВКП «Техно-Нік» за договором оренди передано лише частину вказаного будинку, а саме 100 кв. м.

На підтвердження факту виконання вказаних робіт до суду було надано акти прийому-передачі виконаних робіт, звіти про надання виконаних робіт, податкові накладні, заявки на виконання робіт, рахунки, а також платіжні доручення на підтвердження факту їх оплати.

Щодо посилання суду першої інстанції та представника податкового органу на ту обставину, що видами господарської діяльності ТОВ «Фєматек-Україна» є виробництво вогнетривких виробів, надання в оренду будівельних машин і устаткування, інших машин, що свідчить про недоцільність залучення до виконання робіт ПВКП «Техно-Нік», колегія суддів зазначає, що чинним законодавством суб'єкту господарювання не заборонено залучення до виконання певних робіт іншого суб'єкта господарювання навіть за умови, що само підприємство також здійснює даний вид діяльності.

Крім того, згідно з наданими позивачем штатним розписом ТОВ «Фєматек-Україна» на 2014 рік, в останнього відсутня посада спеціаліста по здійсненню зварювальних робіт, що свідчить про обґрунтованість залучення до виконання таких робіт іншого суб'єкта господарювання.

Спростовуючи доводи суду першої інстанції щодо відсутності доказів направлення заявок на виконання робіт за договором № 67893 від 03 квітня 2013 року поштою, факсом, електронною поштою або іншим способом, в тому числі вручення під розписку, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 4.6 Договору поставка обладнання та/або виконання робіт може здійснюватися постачальником, зокрема, на підставі усної заявки. Крім того, чинне законодавство не передбачає обов'язкове вручення заявки на поставку чи виконання робіт під розписку, за діловими звичаями підприємств може бути достатньо повідомлення постачальника.

Так само необґрунтованими є й посилання суду першої інстанції на відсутність специфікацій до договору № 67893 від 03 квітня 2013 року, адже останнім не передбачено їх обов'язкова наявність, так само й закон не містить вимог щодо їх обов'язкового складання.

Слід значити, що податковий орган не заперечує сам факт виконання робіт, проте наголошує на відсутності економічної доцільності господарських операцій.

Проте колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Згідно зі статтею 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється, зокрема, на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Таким чином, позивач, як суб'єкт господарювання, наділений правом самостійного визначення напрямків власної господарської діяльності, її доцільності, прибутковості та можливих комерційних ризиків.

По взаємовідносинам позивача з ТОВ «Нєфтек-Оіл», суд апеляційної інстанції встановив, що було укладено договір поставки бензину А-92, А-95, дизельного пального, скрапленого газу № 31/03/2014-02 від 31.03.2014, на виконання якого були виписані податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури.

Згідно з умовами вказаного договору, а саме п. 2.2. та п. 2.3., разом з видатковою накладною на товар продавець надає паперові картки (талони), в яких відображено найменування, асортимент, кількість товару, які обмінюються на автозаправних станціях постачальника.

Вказані умови договору спростовують посилання суду першої інстанції на відсутність доказів оприбуткування придбаного пального на складі позивача.

Крім того, на підтвердження факту використання поставленого товару у власній господарській діяльності позивачем надано до суду маршрутні листи, подорожні листи службового легкового автомобіля, подорожні листи вантажного автомобіля.

Крім того, апелянтом до суду надано докази перебування фізичних осіб (водіїв, які зазначені у первинних документах) у трудових відносинах за ТОВ «Фєматек-Україна», а також підтверджено факт наявності транспортних засобів, зазначених у подорожніх листах, що свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про не підтвердження факту реального здійснення господарських операцій.

Доводи суду першої інстанції, що актом «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Нєфтек-Оіл» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.07.2014 по 31.07.2014» № 8680/22-01-3099748 від 04.11.2014 не підтверджено здійснення господарської діяльності вказаним підприємством протягом липня 2014 року, колегія суддів знаходить необґрунтованими, адже позивач не може нести відповідальність за порушення вимог податкового законодавства контрагентом, в тому числі щодо не здійснення податкового обліку та звітування останнім.

Також колегія суддів звертає увагу, що згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним, зокрема, в постановах від 01 грудня 2015 року (№ 826/15034/14) та від 12.01.2016 (№ 826/20548/13-а) первинний документ містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. При цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Враховуючи вищевикладене, можливо дійти висновку, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Податковим органом не заперечується, що первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому представник податкового органу у судовому засіданні зазначив, що встановлені перевіркою обставини свідчать про укладення позивачем правочинів з ПВКП «Техно-Нік» та ТОВ «Нєфтек-Оіл» з метою штучного заниження ПДВ та отримання податкової вигоди, проте, як встановлено судом, до податкової міліції з метою забігання вчинення податкових правопорушень контролюючий орган не звертався.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що як обґрунтування податкового органу, так і висновки суду першої інстанції базуються на припущеннях, що не можна вважати належним мотивуванням прийнятого рішення суб'єктом владних повноважень та судом.

Щодо посилання суду першої інстанції на статтю 44 ПК України, як на підставу неприйняття в якості доказів первинних документів по господарським взаємовідносинам позивача з ПВКП «Техно-Нік» та ТОВ «Нєфтек-Оіл», оскільки такі не були надані платником податків під час перевірки, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 44.7 ст. 44 ПК України протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Судом встановлено, що ТОВ «Фєматек-Україна» до відповідача було направлено заперечення на акт перевірки № 2612/22-02/30688127 від 06.08.2015 за вих. № 296 від 19.08.2015 разом з первинними бухгалтерськими документами, а тому останні були предметом дослідження податковим органом.

Спростовуючи висновки суду першої інстанції щодо відсутності у контрагентів ТОВ «Фєматек-Україна» необхідних умов для здійснення господарських операцій, трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, що свідчить про нереальність господарських операцій позивача, колегія суддів зазначає, що неналежне виконання податкових зобов'язань останніми тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Також перевіркою ТОВ «Фєматек-Україна» встановлено, що по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» обліковується безнадійна кредиторська заборгованість у сумі 376485,92 грн. по підприємству Fematec (Німеччина), щодо якої минув строк позовної давності (дата виникнення боргу 12.04.2011 у сумі 10459,20 грн. та 15.06.2011 у сумі 366026,72 грн.), яку позивачем задекларовано у складі доходів рядка 03 декларації «Інші доходи» за 2014 рік.

За висновками податкового органу та суду першої інстанції, ТОВ «Фєматек-Україна» порушено вимоги податкового законодавства, оскільки не проведено коригування податкового кредиту по придбаним товарам/послугам по завершені терміну позовної давності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пп. 14.1.11. п. 14.1. ст.. 14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, зокрема, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.5 статті 35 Податкового кодексу України встановлено, що інші доходи, зокрема, включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Враховуючи, що у 2014 році у ТОВ «Фєматек-Україна» по взаємовідносинам з Fematec (Німеччина) виникла безнадійна кредиторська заборгованість, позивачем правомірно відображено останню у рядку декларації «Інші доходи».

При цьому колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту) встановлені статтею 192 ПК України, відповідно до положень якої суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню у випадках, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг.

Тобто вказана норма права не передбачає коригування сум податкового кредиту у випадку виникнення безнадійної кредиторської заборгованості.

Щодо взаємовідносин з ТОВ НВФ «Вогнеупоравтоматикасервіс», суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з висновками акту перевірки, по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за позивачем рахується безнадійна кредиторська заборгованість, за зобов'язаннями щодо яких минув строк позовної давності, дата виникнення - 28.10.2009.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом дослідження документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Фєматек-Україна», на підставі висновків якої винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, було здійснення позивачем господарських відносин у період з 01.01.2014 по 31.12.2014 та дотримання останнім вимог податного, валютного та іншого законодавства у вказаний проміжок часу.

Таким чином, враховуючи, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України), позовна давність по зобов'язанням з ТОВ НВФ «Вогнеупоравтоматикасервіс» сплинула 28.10.2012, а тому вказана безнадійна кредиторська заборгованість повинна була бути відображена у податковій звітності за 2012 рік, жодних господарських взаємовідносин у 2014 році позивач з ТОВ НВФ «Вогнеупоравтоматикасервіс» не мав, що свідчить про необґрунтованість висновків акту перевірки.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень № та № , винесених Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 21 серпня 2015 року, а тому останні підлягають скасуванню.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вбачаються підстави для скасування постанови та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фєматек-Україна» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року в адміністративній справі № 804/471/16 скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фєматек-Україна» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № , винесені Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 21 серпня 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційної інстанції протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2017 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров