Справа № 826/19038/13-а
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Фоззі-Фуд”

до

Київської міжрегіональної митниці ДФС

про

визнання протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Фоззі-Фуд” (далі по тексту – позивач, ТОВ “Фоззі-Фуд”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі по тексту – відповідач, митниця), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2013 року №100250000/2013/500269/2, №100250000/2013/500270/2 і №100250000/2013/500271/2, від 28 травня 2013 року №100250000/2013/500278/2 і №100250000/2013/500279/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500031/2 і №100250000/2013/500035/2 та від 26 червня 2013 року №100250000/2013/500048/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

У зв’язку із змінами у структурі митних органів, в ході розгляду справи судом здійснено заміну неналежного відповідача - Київську міжрегіональну митницю Міндоходів, на правонаступника – Київську міжрегіональну митницю ДФС.

В судовому засіданні 04 серпня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду не прибув, у зв’язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Між позивачем, як покупцем, та Danish Crown (Данія), як продавцем, 08 лютого 2010 року укладено контракт №182, за умовами якого продавець зобов’язався продати, а покупець - придбати продукцію (товар), в асортименті, кількості, за цінами та згідно з інвойсами, які є невід’ємною частиною контракту. Сторонами також були підписані додаткові угоди від 02 березня 2010 року, від 22 серпня 2012 року та від 29 листопада 2012 року.

Аналогічні документи подано зі всіма вищенаведеними електронними митними деклараціями.

Не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у митних деклараціях, у зв’язку з виникненням сумніву стосовно такої вартості, митний орган шляхом надіслання позивачу повідомлення засобами електронного зв’язку запропонував позивачу надати додаткові документи, які підтверджують митну вартість товару, зокрема: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; для підтвердження витрат на транспортування надати транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару.

У зв’язку із наведеним декларантом позивача надано митниці наступні додаткові документи: рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця контракту; повторно довідку про транспортні витрати; експортну декларацію.

Додатково за власним бажанням для підтвердження заявленої митної вартості товарів декларант надав видаткові та податкові накладні; виписку з бухгалтерської документації; виписку по рахунках; інвойси до виписки із банку; прайс-лист; комерційну пропозицію; лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25 жовтня 2012 року.

При цьому позивач зазначив, що висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини на даний момент надати не має можливості.

За результатами розгляду документів, поданих ТОВ “Фоззі-Фуд” для митного оформлення товару, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів, правонаступником якої є відповідач, прийняті рішення про коригування митної вартості товарів, а саме:

від 27 травня 2013 року: №100250000/2013/500269/2, відповідно до якого скориговано митну вартість товару - свиняча печінка морожена торговельної марки “Danish Crown” з 13 077,77 EUR до 22 054,03 EUR, тобто з 0,6938 EUR за кілограм до 1,17 EUR за кілограм; №100250000/2013/500270/2, відповідно до якого скориговано митну вартість товару - свиняча печінка морожена торговельної марки “Danish Crown” з 13 050,69 EUR до 22 181,32 EUR, тобто з 0,6884 EUR за кілограм до 1,17 EUR за кілограм; №100250000/2013/500271/2, відповідно до якого скориговано митну вартість товару - свиняча печінка морожена торговельної марки “Danish Crown” з 13 098,42 EUR до 22 244,97 EUR, тобто з 0,6889 EUR за кілограм до 1,17 EUR за кілограм;

від 28 травня 2013 року: №100250000/2013/500278/2, відповідно до якого скориговано митну вартість товару - свиняча печінка морожена торговельної марки “Danish Crown” з 13 223,20 EUR до 22 276,80 EUR, тобто з 0,6945 EUR за кілограм до 1,17 EUR за кілограм; №100250000/2013/500279/2, відповідно до якого скориговано митну вартість товару - свиняча печінка морожена торговельної марки “Danish Crown” з 13 118,56 EUR до 22 213,15 EUR, тобто з 0,6908 EUR за кілограм до 1,17 EUR за кілограм;

від 18 червня 2013 року: №100250000/2013/500031/2, відповідно до якого скориговано митну вартість товару - свиняча печінка морожена торговельної марки “Danish Crown” з 12 739,94 EUR до 22 213,15 EUR, тобто з 0,6710 EUR за кілограм до 1,17 EUR за кілограм; №100250000/2013/500035/2, відповідно до якого скориговано митну вартість товару - свиняча печінка морожена торговельної марки “Danish Crown” з 12 749,29 EUR до 22 181,32 EUR, тобто з 0,6725 EUR за кілограм до 1,17 EUR за кілограм;

від 26 червня 2013 року №100250000/2013/500048/2, відповідно до якого скориговано митну вартість товару - свиняча печінка морожена торговельної марки “Danish Crown” з 12 712,70 EUR до 22 244,97 EUR, тобто з 0,6686 EUR за кілограм до 1,17 EUR за кілограм.

Згідно вказаних рішень митницею визначено митну вартість товару за резервним методом визначення митної вартості товару, який ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях.

В тексті вказаних рішень з посиланням на відповідні норми Митного кодексу України зазначено, що вони прийняті у зв’язку відсутністю документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; невідповідністю обраного декларантом методу визначення митної вартості товарів умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України; у митного органу наявна інформація щодо числових значень складових митної вартості та інших умов, що могли вплинути на ціну товарів, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів. Також зазначається про проведення консультацій між митним органом та декларантом.

У зв’язку з коригуванням митної вартості товарів відповідач видав картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Позивач не погоджується зі спірними рішенням, оскільки позивачем подано відповідачу всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів; подані документи не містять розбіжностей, відсутні ознаки підробки, а також документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В письмовому запереченні проти позову відповідач вказав про відповідність оскаржуваних рішення вимогам законодавства.

Відповідно до частини п’ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов’язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, враховуючи вказівки Вищого адміністративного суду України, звертає увагу на наступне.

Порядок визначення митної вартості імпортованих через митний кордон України товарів встановлений Митним кодексом України.

Стаття 4 Митного кодексу України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов’язані між собою особи або хоч і пов’язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Наведені правові норми вказують, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, з урахуванням відповідних обмежень, є перший метод - за ціною договору (вартість операції); при цьому застосування другорядних методів визначення митної вартості товарів може мати місце виключно при неможливості застосування основного; у свою чергу основний метод визначення митної вартості товарів не застосовується лише якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Досліджуючи правомірність застосування позивачем основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, суд встановив, що немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідачем не доведено та не надано відповідних підтверджуючих доказів того, що використані позивачем, як декларантом, або уповноваженою ним особою відомості щодо митної вартості імпортованих товарів не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Згідно частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З аналізу наведених норм законодавства з питань митної справи вбачається, що право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

Як підтверджують матеріали справи та про що зазначено вище, позивач в якості підтвердження митної вартості товарів надав необхідні та достатні документи при митному оформлені товару; у свою чергу відповідачем не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про неузгодженість в порядку розрахунків, якій міститься в інвойсах, та передбаченому контрактом, оскільки відповідно до підпункту 8.1. пункту 8 контракту від 08 лютого 2010 року №182, укладеного між ТОВ “Фоззі-Фуд” та фірмою Danish Crown, оплата за товар здійснюється шляхом 100% передоплати до моменту відправлення продавцем товару згідно проформі інвойсу. Дані умови можуть бути змінені за згодою сторін. При цьому пунктами 1 та 2 даного контракту передбачено, що продавець продає, а покупець купує продукцію згідно з інвойсами, які є невід’ємною частиною даного контракту; ціна на товар встановлюється в інвойсах на кожну поставку товару.

Отже, інвойсом як невід’ємною частиною договору можуть за згодою сторін вноситися зміни до даного договору, ним регулюється конкретні умови продажу відповідної партії товару.

В даному випадку сторонами договору погоджена відстрочка платежу 30 днів на товари, що визначено у відповідних інвойсах, а тому наведений порядок розрахунків узгоджується з вищезазначеними положеннями договору, що спростовує доводи відповідача про зворотне.

Стосовно доводів відповідача про надання до митного оформлення експортної декларації країни відправлення незавіреної належним чином, а також неможливість вказаних у ній даних ідентифікувати з митною вартістю та з представленими документами, що, за твердженнями відповідача, ускладнює підтвердження заявленої митної вартості товарів шляхом співставлення числових значень, то суд вважає є безпідставними, оскільки частина третя статті 53 Митного кодексу України вимагає надання декларантом саме копії митної декларації країни відправлення в разі якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; вказана норма закону не визначає яким чином повинна бути завірена така декларація, не визначено це і митним органом. До того ж, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи експортні декларації країни відправлення, оформлені продавцем - фірмою Danish Crown, містять посилання на інвойси, вказана вага брутто і нетто, що, в свою чергу, дає змогу ідентифікувати товар з поданими документами.

Суд також не погоджується з твердженнями митного органу про неможливість виділення із заявленої вартості товару вартості його упаковки та оцінку фактурної (дійсної) вартості товару, а також встановлення фактичного розміру витрат на упаковку, з урахуванням яких сформовано вартість оцінюваного товару, зважаючи на те, що згідно пункту 2 контракту від 08 лютого 2010 року №182 ціна на товар включає в себе вартість тари та термоусадочного пакування, тобто вартість упаковки та вартість пакувальних матеріалів включена у вартість товару, що виключає необхідність у її підтвердженні позивачем під час митного оформлення товару в контексті положень пункту “в” частини десятої статті 58 Митного кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не встановлено конкретних вимог та переліку відомостей (критеріїв), які повинні містити прайс-листи, а тому є безпідставними доводи відповідача про невідповідність наданих позивачем прайс-листів певним вимогам. Відповідачем не доведено, що відсутність у прайс-листах посилання на сайти для пошуку та контактів із фірмами у мережі інтернет, якимось чином впливає на числові значення митної вартості товару.

Що стосується доводів відповідача про неможливість ідентифікувати надані документи з конкретними партіями товару з огляду на відсутність у наданих позивачем оборотно-сальдових відомостях посилання на номери інвойсів слід зазначити, що згідно положень частини другої статті 53 Митного кодексу України обов’язок із подання бухгалтерських документів, у тому числі і оборотно-сальдових відомостей, покладається на декларанта лише у разі їх наявності і якщо такі документи можуть підтвердити вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В даному випадку оборотно-сальдові відомості не вимагалися відповідачем у складі додаткових документів, а надані позивачем добровільно, за власним бажанням. При цьому чинним законодавством не встановлено обов’язку у відображенні в оборотно-сальдових відомостях номерів інвойсів, на чому наполягає відповідач, а тому наведені вище доводи відповідача не підтверджуються нормативно.

З огляду на зазначене вбачається, що надані позивачем відомості та документи не дають підстав для сумніву щодо повноти та обґрунтованості числових значень митної вартості товару.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про не надання позивачем додаткових документів на вимогу митниці, оскільки існування правових підстав для витребування у позивача додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, документально не підтверджується.

Згідно частини першої першій статті 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Водночас судом не встановлено, а відповідачем не зазначено конкретних обставин, що стали підставою для коригування митної вартості, зокрема, що відомості про митну вартість товарів є неповними та/або недостовірними, або невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об’єктивна можливість застосування першого методу відповідачем не спростована. Заперечення ж відповідача щодо окремих документів носять формальний характер та не спростовують правильність визначення позивачем митної вартості товарів.

Як вимагає частина друга статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Зі змісту оскаржуваних рішень відповідача про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що вони не містять наявної в митного органу інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; та не містять обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Як зазначив відповідач в ході розгляду справи, при визначенні митної вартості товару (морожена свиняча печінка торгової марки “Danish Crown”) за резервним методом, у зв’язку із неможливістю застосування інших методів, митним органом взято за основу митну вартість подібного товару у розмірі 1,17 євро за кілограм.

Водночас суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин мають вплив на формування ціни товару, як то характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо.

З огляду на викладене, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування заявленої митної вартості товарів від 27 травня 2013 року №100250000/2013/500269/2, №100250000/2013/500270/2 і №100250000/2013/500271/2, від 28 травня 2013 року №100250000/2013/500278/2 і №100250000/2013/500279/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500031/2 і №100250000/2013/500035/2 та від 26 червня 2013 року №100250000/2013/500048/2 є протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для прийняття рішень про коригування митної вартості товарів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Фоззі-Фуд” підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Фоззі-Фуд” задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування заявленої митної вартості товарів від 27 травня 2013 року №100250000/2013/500269/2, №100250000/2013/500270/2 і №100250000/2013/500271/2, від 28 травня 2013 року №100250000/2013/500278/2 і №100250000/2013/500279/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500031/2 і №100250000/2013/500035/2 та від 26 червня 2013 року №100250000/2013/500048/2.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фоззі-Фуд” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 458,80 грн. (чотириста п’ятдесят вісім гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міжрегіональної митниці ДФС.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко