Справа № 462/2446/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7462/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Большакової О.О.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі № 462/2446/16-а за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС, третя особа Заступник начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С. про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

28.04.2016 ОСОБА_2 звернувся в суд в інтересах ОСОБА_3 з позовом до Львівської митниці ДФС, третя особа Заступник начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С. просив визнати протиправною та скасувати постанову №1065/20911/16 в справі про порушення митних правил від 15.04.2016.

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 29.05.2017 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Залізничного районного суду м.Львова від 29.05.2017 та прийняти нову, якою задовольнити позов. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що недоставляння товарів, транспортних засобів комерційного призначення до митного органу у строк, встановлений законодавством як протиправна бездіяльність, не може вважатись триваючим правопорушенням, у зв'язку з тим, що самою диспозицією ч.3 ст.470 Митного кодексу України вже передбачено момент, з якого правопорушення вважається закінченим (вчиненим), а також розгляд правопорушення передбаченого ст.470 Митного кодексу України не ведеться на рівні з триваючими правопорушеннями, так як воно не зазначене в спеціальній нормі ст.467 Митного кодексу України, яка передбачає розгляд ряду не триваючих правопорушень на рівні з триваючими. Вказує, що саме у зв'язку з тим, що статтею встановлено відповідальність за таке правопорушення з прив'язкою до конкретного моменту (закінчення строку), правопорушення не може тривати після закінчення такого строку. Апелянт зазначає, що в даному випадку день вчинення правопорушення є наступний за останнім днем граничного терміну вивезення транспортного засобу (товару) за митну територію України, тобто 11 день. Вказує, що триваюче правопорушення характеризується тим, що вчиняється без прив'язки до конкретної дати. Також, зазначає, що несвоєчасне документування перевищення строків доставки товарів в режимі «транзит» та вчиненого у зв'язку з цим правопорушення, визначеного ст.470 Митного кодексу України не є підставою для висновку про триваючий характер цього правопорушення. Звертає увагу, що в позові ставилось питання про те, що постанова про притягнення позивача винесена митним органом з порушенням вимог ст.467 Митного кодексу України, тобто поза межами строків давності притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, про що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не згадав.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, відповідач та третя особа повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, під час перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби Україною Львівською митницею ДФС встановлено, що 03.05.2014 приблизно о 00 год. 18 хв. громадянин України ОСОБА_3 ввіз на митну територію України в митному режимі «транзит» через митний пост «Грушів» Львівської митниці ДФС транспортний засіб марки «Mazda 626», VIN JMZGF14F201216639, д.н.з. SMY9V34.

Згідно з автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор 2006» та ЄАІС Держмитслужби Україною зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 21.03.2016 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

У зв'язку з перевищенням ОСОБА_3 строку транзитного перевезення для автомобільного транспорту, встановленого ч.1 ст.95 Митного кодексу України, державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС, в присутності ОСОБА_5, 21.03.2016 складено Протокол про порушення митних правил №1065/20911/16 (а.с.91).

15.04.2016 заступником начальника Львівської митниці ДФС за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил, розпочатої 21.03.2016 за ознаками вчиненого громадянином України ОСОБА_3 адміністративного порушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, винесено Постанову в справі про порушення митних правил №1065/20911/16, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчинені вказаного порушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень (а.с.88-90).

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.381 Митного кодексу України (далі - МК України) громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

Статтею 90 МК України встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.92 МК України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч.1 ст.93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до положень ст.102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу (ч.5 ст.102 МК України).

Відповідно до ч.3 ст.470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до пункту 2 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режим, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657, (далі - Порядок №657) обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.

Факт аварії чи дії обставин непереборної сили -- часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Згідно з п.3 Розділу 8 Порядку №657 залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п.5 Розділу 8 Порядку №657 якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що законодавством чітко визначені умови можливості невключення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

Зі змісту протоколу про порушення митних правил №1065/20911/16 та письмових пояснень позивача ОСОБА_3 вбачається, що автомобіль марки «Mazda 626», VIN JMZGF14F201216639, д.н.з. SMY9V34, який був припаркований біля будинку гр.ОСОБА_3, повністю згорів. Дана подія, з пояснень гр.ОСОБА_3 наданих посадовій особі Львівської митниці ДФС, сталася 07.05.2014, до правоохоронних органів чи в службу МНС не звертався, Львівську митницю про це не повідомляв. Також з пояснень гр.ОСОБА_3 документи на даний транспортний засіб знаходились в середині самого авто та згоріли, а залишки транспортного засобу ОСОБА_3 вивіз на металолом та сміття (а.с.92, 96-97).

Відтак, факт ввезення позивачем на митну територію України транспортного засобу в митному режимі транзит, а також невивезення за межі митної території України автомобіля в межах встановленого строку та не поміщення у інший митний режим - не заперечується позивачем, докази дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків, позивачем суду не подано, тому в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України.

Водночас, як в позовній заяві, так і у апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 покликається на винесення постанови в справі про порушення митних правил №1065/20911/16 поза межами строків притягнення до адміністративної відповідальності, так як допущене позивачем правопорушення не є триваючим.

Вказані покликання суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч.1 ст.491 МК України встановлено, що підставами для порушення справи про порушення митних правил є безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил.

Відповідно до ст.488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно з положеннями ст.494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до ч.1 ст.527 МК України у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримані законодавчі вимоги щодо порядку винесення протоколу про порушення митних правил №1065/20911/16 та постанови в справі про порушення митних правил №1065/20911/16. Вказане позивачем та його представником не заперечується.

Частиною 1 ст.467 МК України встановлено, що, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Зміст ст.467 МК України не містить вичерпного переліку порушень митних правил, які є триваючими. При цьому, в положеннях Митного кодексу України не міститься визначення триваючого правопорушення.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що такими є правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Обов'язковим елементом складу правопорушення, передбаченого ст.470 МК України щодо не вивезення автомобіля, що перебуває під митним контролем і щодо якого існує обов'язок вивезення за межі України, є перевищення строку вивезення більш як на 10 діб, а тривати дане правопорушення може від кількох днів до кількох років.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України у рішенні від 09.06.2016 (справа К/800/8583/16), від 29.02.2016 (справа К/800/5091/16), від 14.06.2016 (справа К/800/45025/15) та від 06.07.2017 (справа К/800/32535/16).

Окрім того, Листом Міністерства доходів і зборів України від 30.08.2013 №16666/7/99-99-24-03-09-17, за результатами розгляду листа Львівської митниці від 10.06.2013 №6.1/12-375 щодо можливості накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України (далі - МК України), впродовж шести місяців з дня його виявлення, надано роз'яснення згідно з яким: «Враховуючи, що ст.467 МК України не дає вичерпного переліку триваючих правопорушень, а лише констатує належність до таких порушень, у тому числі тих, що передбачені ст.469, 477-485 МК України, вважаємо, що обґрунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України, за наявності підстав віднесення його до категорії триваючих (наприклад, при втраті товарів, не доставлених до митниці у встановлений ст.95 МК України строк тощо) не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення».

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правопорушення передбачене ст.470 МК України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, тобто є триваючим, а тому вважається формально закінченим з моменту фіксування такого у протоколі про порушення митних правил, а адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Фіксація правопорушення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення є наслідком відповідних дій посадових осіб з перевірки наявності в діях особи складу правопорушення та наявності підстав для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Ці дії посадових осіб можуть вчинятися лише після виявлення правопорушення, тобто встановлення певного факту та загальних ознак вчиненого діяння.

Враховуючи, що будь-яких інших даних щодо більш раннього виявлення вчиненого позивачем правопорушення судом апеляційної інстанції не встановлено, тому саме з 21.03.2016 - дня складення протоколу про порушення митних правил слід починати відлік строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Оскільки до моменту винесення оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил №1065/20911/16 сплинуло менше ніж шість місяців з моменту виявлення відповідачем вчиненого правопорушення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що строк, передбачений ст.467 МК України пропущено не було, а оскаржена постанова винесена правомірно та скасуванню не підлягає.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м.Львова від 29 травня 2017 року у справі № 462/2446/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
О. О. Большакова

Повний текст Ухвали складено 15.08.2017р.