Справа № 335/11093/16-а
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій незаконними, зобов`язання здійснити перерахунок та призначення пенсії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій незаконними, визнання права власності на пенсію, розмір якої відповідає раніше призначеній позивачу законодавством колишнього союзу РСР у розмірі 299,52 радянських рублів, зобов`язання відповідача скасувати раніше ухвалений акт, яким було скасовано право позивача на пенсію, розмір якої відповідав 299,52 радянських рублів, зобов`язання відповідача провести перерахунок виплачуваної позивачу пенсії за вислугу років на військовій службі і призначення пенсії в розмірі, який відповідає 299, 52 радянських рублів.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за позовними вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання за позивачем права власності на пенсію, розмір якої відповідає раніше призначеній позивачу пенсії за законодавством колишнього Союзу РСР в розмірі 299,52 радянських рублів та зобов`язання скасувати раніше ухвалений акт, яким було скасовано право позивача на пенсію, розмір якої відповідав 299,52 радянських рублів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2017 року провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок пенсії закрито.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 16.01.2017 року та направлено справу до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя для продовження розгляду.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2017 року відкрито скорочене провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в частині позовних вимог про визнання дій незаконними, зобов`язання здійснити перерахунок та призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог по яким відкрито скорочене провадження позивач зазначав, що він прослужив у Збройних Силах колишнього Союзу РСР 28 календарних років. При звільненні в запас 11.10.1987 року позивачу було призначено пенсію у розмірі 200,8 радянських рублів.

28.04.1990 року був прийнятий новий закон колишнього СРСР «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців». Запорізький обласний військовий комісаріат перерахував раніше призначену позивачу пенсію і призначив її в розмірі 299,52 радянських рублів.

Як зазначає позивач, рівень пенсійного забезпечення військовослужбовців та їх сімей, що встановлюється законодавством держав-учасниць, відповідно до Угоди про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби та членів їх сімей від 14 лютого 1992 року не може бути нижче рівня, встановленого раніше законодавчими та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР.

Разом із тим, призначена йому у 1990 році за законодавством колишнього Союзу РСР пенсія в розмірі 299,52 радянських рублів відповідала 525,47 доларам США, а призначена позивачу у 1996 році, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсія в розмірі 175 грн. відповідала 79,54 доларам США, що свідчить про те, що без відома і згоди позивача його пенсія була зменшена в 6,6 рази.

Посилаючись на те, що такі дії відповідача суперечать вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 просив суд визнати дії відповідача, який призначив йому пенсію за 28 років вислуги на військовій службі в розмірі 2 114 грн. незаконними та зобов`язати відповідача провести перерахунок виплачуваної йому пенсії за вислугу років на військовій службі і призначити її в розмірі, який відповідає 299,52 радянських рублів.

04 липня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти позову, в яких представник відповідача зазначив, що виплата пенсії позивачу не суперечить вимогам міжнародних угод, відповідно до яких рівень пенсійного забезпечення, що встановлюється державами-учасницями Угоди СНД не може бути нижчим рівня пенсійного забезпечення, встановленого нормативними актами СРСР. Так, відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років станом на 01.01.1991 рік, розмір пенсії позивача відповідно до Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців» складав 299,52 руб. З 01.01.1992 року, відповідно до законодавства України, розмір пенсії складав 1181,95 руб., а розмір пенсії станом на 01.01.1993 рік 35 230 крб. Відповідно до Указу Президента України від 07.11.1992 року № 549/92 «Про реформу грошової системи України» обмін з рублевого обчислення на українські карбованці проводився у співвідношенні один до одного, а тому розмір пенсії позивача не тільки не зменшився, а значно збільшився. В подальшому, при переході з карбованців на гривню, відповідно до Указу Президента України від 25.08.1996 року № 762/96 «Про грошову реформу в Україні», українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100 000 крб. за 1 гривню. Розмір пенсії було перераховано по даному курсу і з 12.10.1996 року він складав 175 грн. 82 коп., що також більше ніж той, що отримувався в українських карбованцях. Посилаючись на те, що розмір пенсії позивача жодного разу не зменшувався та відповідачем виплачувалася пенсія в належному розмірі, представник ГУ ПФУ в Запорізькій області просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, прихожу до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 1 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 1 Угоди про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 15 травня 1992 року рівень пенсійного забезпечення військовослужбовців і їх сімей, який встановлюється законодавством держав-учасниць відповідно до Угоди про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, і членів їх сімей від 14 лютого 1992 року, не може бути нижче рівня, встановленого раніше законодавчими й іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР.

На виконання вказаних міжнародних угод Верховною Радою України 09.04.1992 було прийнято Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України - військовослужбовців Збройних Сил України, Прикордонних військ України, Національної гвардії України, Управління охорони вищих посадових осіб України, інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, Служби безпеки України, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України та членів їх сімей, а також військовослужбовців колишніх Збройних Сил СРСР, органів державної безпеки і внутрішніх справ СРСР та членів їх сімей.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пенсія за вислугу років була призначена позивачу з 11.10.1987 року і станом на 01.01.1991 року розмір пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців» складав 299,52 рублів.

Як вбачається з доданого до адміністративного позову розрахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугу років станом на 28.08.2015 року, основний розмір його пенсії становить 2 114 грн., а з урахуванням надбавок її загальний розмір складає 3 261 грн. 65 коп.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання дій ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо призначення йому пенсії в розмірі 2 114 грн. незаконними, зобов`язання відповідача провести перерахунок виплачуваної йому пенсії за вислугу років на військовій службі і призначити її в розмірі, який відповідає 299,52 радянських рублів, ОСОБА_1 в обґрунтування цих позовних вимог зазначав, що відповідачем в порушення вимог Угоди про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав зменшено його розмір пенсії порівняно із призначеним розміром у період дії Закону РСР «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців». При цьому, такі твердження позивача ґрунтуються лише на співвідношенні розміру призначеної у 1991 році та у 1996 році пенсії до долара США. Інших доводів про визнання дій відповідача щодо призначення пенсії позивачу у розмірі 2 114 грн. адміністративний позов не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року, яка набрала законної сили, відповідно до Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців» по пенсійній справі ТЗ-40824, розмір пенсії ОСОБА_1 становив 299 рублів 52 копійки. Відповідно до п. 4 Указу Президента України «Про реформу грошової системи України» № 549/92 від 07.11.1992 постановлено Кабінету Міністрів України разом з Національним банком України встановити порядок та строки вилучення з обігу на території України рублевої готівки та переоцінки активів і пасивів юридичних та фізичних осіб, як резидентів, так і нерезидентів, і установ банків, що діють в Україні, у співвідношенні 1 до 1 без обмежень по сумах коштів. У січні 1993 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір пенсії становив 35230,00 карбованців. Пунктом 3 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» № 762/96 від 25.08.1996 визначено, що українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100 000 карбованців на 1 гривню. Орджонікідзевським районним військом комісаріатом ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії, яка склала 175,82 грн. Таким чином колегія суддів прийшла до висновку, що перерахунок пенсії позивачу було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства України та норм міжнародного права.

За таких обставин доводи позивача, викладені у позовній заяві про те, що при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» йому було зменшено розмір пенсії у порівнянні до того, який виплачувався позивачу до прийняття цього Закону, є безпідставними та необґрунтованими.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача щодо незаконних дій ГУ ПФУ в Запорізькій області при призначенні йому пенсії в розмірі 2 114 грн., оскільки, як вбачається із розрахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугу років станом на 28.08.2015 року, розмір його пенсії обчислено у відповідності до вимог ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із розміру грошового забезпечення, з урахуванням відповідного посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок виплачуваної йому пенсії за вислугу років на військовій службі і призначити її в розмірі, який відповідає 299,52 радянських рублів, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки як встановлено судовим рішенням яке набрало законної сили, перерахунок пенсії позивачу, яку він отримував за часів СРСР, було перераховано відповідно до чинного на той час законодавства України та норм матеріального права.

Доводи позивача про те, що про зменшення розміру його пенсії свідчить її співвідношення до долару США у певні часи, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки законодавством України передбачено обчислення, нарахування, перерахунок та виплату пенсії лише в національній валюті, а зміна офіційного курсу долара США в порівнянні до гривні, не свідчить про зменшення/збільшення розміру нарахованої громадянам України пенсії.

З огляду на викладені вище обставини, прихожу до висновку, що дії відповідача при розрахунку йому пенсії відповідали критеріям, зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, і оскільки в даному випадку відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні, у зв`язку з чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9-12, 71, 158, 160-163, 167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій незаконними, зобов`язання здійснити перерахунок та призначення пенсії, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя Н.І. Рибалко