Справа № 805/1791/17-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року справа №805/1791/17-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар - Челахова О.О.,

за участю: представників позивача - Єрмолченько О.Ю., довіреність № 009/юр-240 від 09.08.2017 року, Стрілкової Н.В., довіреність № 009/юр-198 від 12.06.2017 року,

представника відповідача - Озацької О.В., довіреність № 2372/9/28-10-10-01 від 24.03.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Харківського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року у справі № 805/1791/17-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» до Харківського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 листопада 2016 року № ,-

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод» (далі - позивач, підприємство, товариство, платник податків) звернулось до Харківського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, податковий орган, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 листопада 2016 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2016 року на суму 509,50 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 254,75 грн. (а.с.4-12).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року адміністративний позов задоволений повністю, визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2016 року № (а.с.109-111).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, які мають значення для вирішення спору. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у разі не відображення даних податкової накладної в податкових зобов'язаннях продавця така податкова накладна не є податковим документом та не дає покупцю права на податковий кредит. Посилається на те, що статус податкового документу податкова накладна набуває в момент відображення її даних в податкових зобов'язаннях контрагента (а.с.114-115).

Ухвалою Донецького адміністративного суду від 10 серпня 2017 року замінено позивача по справі, а саме Публічне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод» на Приватне акціонерне товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», у зв'язку із зміною форми власності.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції з підстав необґрунтованості та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, проти чого заперечував представники позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, заслухавши пояснення сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й не оспорюється апелянтом наступне.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод», зареєстроване у якості юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 05763599, є платником податку на додану вартість, знаходиться на податковому обліку в Харківському управлінні офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України. Місцезнаходження позивача: 84316, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, буд. 5, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (10-14).

Перереєстроване на Приватне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівельний завод», згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідач, Харківське управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, є суб'єктом владних повноважень, який діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Податковим кодексом України.

Податковим органом проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість Товариства за серпень 2016 року, за наслідками якої складений акт від 20 жовтня 2016 року № 737/28-09-40-14/05763599 (далі - акт перевірки).

За висновками акту перевірки контролюючим органом встановлені порушення платником податку вимог пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за серпень 2016 року на суму податку на додану вартість у розмірі 227 680,30 грн.; підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість за серпень 2016 року в розмірі 227680,30 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби були подані заперечення на зазначений акт перевірки.

За результатами розгляду поданих платником податків заперечень, податковий орган надав позивачу відповідь від 14 листопада 2016 року № 1586/10/28-09-40-25, за якою висновок акту перевірки виклав у новій редакції, а саме: перевіркою Публічного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» встановлені порушення: пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за серпень 2016 року на суму податку на додану вартість в розмірі 509,50 грн.; підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2016 року в розмірі 509, 5 грн., яке підлягає зменшенню.

З урахуванням вище викладеного податковим органом, серед іншого, прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2016 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 509,50 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 254,75 грн.

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій, що регулюється нормами Конституції України та Податкового кодексу України.

Статтею 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюють норми Податкового кодексу України.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Зокрема, базові звітні (податкові) періоди для подання податкових декларацій з податку на додану вартість визначені положеннями пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

Питання, пов'язані з обчисленням, нарахуванням і сплатою податку на додану вартість врегульовані розділом V Податкового кодексу України.

Пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відповідно до статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (абзац перший пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Положеннями пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, яка видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3. статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

З матеріалів справи вбачається, що у декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року до складу податкового кредиту було включено суми податку на додану вартість визначені без отримання податкової накладної, на підставі готельних рахунків за проживання від 14 серпня 2016 року № 52829 на суму 450,00 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 75,00 грн. та від 13 серпня 2016 року № 52801 на суму 450,00 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 75,00 грн., виданих ГК «Турист» ДП ПРАТ «Харківтурист», м. Харків та на підставі рахунку від 25 серпня 2016 року № 720816/1 на суму 2 157, 00 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 359,50 грн.

Позивачем надано суду відповідні готельні рахунки, видані ГК «Турист» ДП ПРАТ «Харківтурист», м. Харків на загальну суму 900 грн. у тому числі 150,00 грн. податку на додану вартість та докази командирування працівника позивача до м. Харкова у спірний період.

Також, наявними матеріалами справи підтверджено, що між Публічним акціонерним товариством «Новокраматорський машинобудівний завод» та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» було укладено договір від 18 квітня 2016 року № 15/948 про надання послуг з прийому стічних вод з вигрібних ям в систему централізованого водовідведення, відповідно до якого, виробник надає послуги з прийому стічних вод і вигрібних ям споживача в систему централізованого комунального водовідведення виробника в межах узгоджених розрахункових обсягів в межах гранично - допустимих концентрацій забруднюючих речовин, в тому числі додаткових об'ємів стічних вод, які потрапляють в періоди дощів і таїння снігу в мережі водовідведення споживача, а споживач оплачує послуги з водовідведення виробнику на умовах цього договору.

Факт здійснення господарських операцій між позивачем та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» за вказаним договором у серпні 2016 року підтверджується рахунком від 25 серпня 2016 року № 720816/1 на суму 2 157, 00 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 359,50 грн. (а.с.68) та актом приймання передачі виконаних послуг від 31 серпня 2016 року № 166 (а.с.70).

Розрахунок між сторонами за договором проводився у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням № 12122 від 07.09.2016 року на суму 2 157, 00 грн.

Вказаний рахунок містить загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, отже такий рахунок може бути підставою для позивача для віднесення до податкового кредиту відповідних сум у податковій звітності з податку на додану вартість, відповідно до положень пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.

Таким чином, відповідною первинною документацією позивачем підтверджено реальність спірних господарських операції за період, що перевірявся та право позивача відносити вказані суми до податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю «податковий кредит», у відповідності до якого ним являється сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Проте, в супереч зазначених норм права відповідачем не надано суду належних доказів того, що фінансово-господарські операції між Публічним акціонерним товариством «Новокраматорський машинобудівний завод» та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» за період, що перевірявся, не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності та того, що позивач не мав права відносити суми вказаних операцій до податкового кредиту без отримання податкових накладних, оскільки таке право надано позивачу відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки у спірний період до позивача не підлягають застосуванню штрафні санкції у вигляді штрафу, тому що він є звільненим від відповідальності за неналежне виконання обов'язків платника податків.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-15, 17-24, 69-72, 86, 94, 122-1, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Харківського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року у справі № 805/1791/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року у справі № 805/1791/17-а за позовом Приватного акціонерного Товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» до Харківського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 листопада 2016 року № - залишити без змін.

Ухвала постановлена 10 серпня 2017 року.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 10 серпня 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний у нарадчій кімнаті 11 серпня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г. Міронова