Справа № 127/16939/15-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/16939/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Гриневич В.С.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

03 серпня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю: секретаря судового засідання: Гіюка Д.М.

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання провести перерахунок, нарахувати та виплатити державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання провести перерахунок, нарахувати та виплатити державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року позовну заяву в частині позовних вимог щодо скасування розпорядження від 20.06.2014 року на припинення виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2014 року та зобов'язання відповідача провести перерахунок, нарахувати та виплатити позивачу державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з її призначення до втрати чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (01.01.2015р.) з розрахунку прожиткового мінімуму на місяць для дітей віком до 6 років (1032 грн.), з урахуванням проведених виплат, залишено без розгляду, у зв'язку з пропуском строків звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати це рішення і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що її необхідно залишити без задоволення із таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

07.11.2013 року ОСОБА_4, яка є застрахованою особою, народила дитину ОСОБА_5, в зв'язку з чим на підставі поданої заяви з 01.11.2013 року була взята на облік відповідачем, де їй в період з 01.11.2013 року по 30.11.2013 року призначено одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 9720 грн., та в період з 01.12.2013 року по 30.11.2015 року --допомогу при народженні дитини в ромірі 810 грн.

19.02.2014 року позивач подала відповідачу заяву про призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

21.02.2014 року Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради було прийнято рішення про призначення ОСОБА_4 вищезазначеної допомоги відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" в розмірі 130 грн. щомісячно з 04.04.2014 року по 07.11.2014 року, однак, з прийняттям Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», згідно розпорядження відповідача від 20.06.2014 року позивачу з 01.07.2014 року припинено виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку .

Позивач, вважаючи що допомога по догляду за дитиною повинна їй виплачуватися в розмірі встановленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», в зв'язку з чим на неї не розповсюджуються зміни, внесені до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду. При цьому позивачем не наведено достатніх підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Питання щодо строків звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав врегульовані положеннями статті 99 КАС України.

За приписами частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом "означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно правових відносинах.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною 1 якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною першою статті 102 КАС України встановлено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, визначених законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Разом з тим невмотивоване задоволення клопотання апелянта про поновленння пропущеного строку звернення до суду, утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб'єктів звернення до судового захисту, в тому числі фізичних та юридичних осіб, а також поновлення строку на звернення до суду без наявності будь-яких причин було б порушенням закону.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд має виходити з того, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, тобто пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Як встановлено з апеляційної скарги ОСОБА_4, відповідач в порушення вимог статті 6 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" не повідомив її ні про розмір допомоги по догляду за дитиною, ні про видачу розпорядження про припинення її виплати, а тому вона вважає, що шестимісячний строк звернення до суду їй слід рахувати з моменту отримання від Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради відповіді на звернення від 28.04.2015 року, а саме: з 16.05.2015 року.

Аналогічні пояснення надані представником позивача під час розгляду справи в відкритому судовому засіданні судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, допомога по догляду за дитиною в розмірі 130 грн. з моменту призначення щомісячно сплачувалася на банківський картковий рахунок ОСОБА_4, а відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що уже в липні 2014 року позивач не отримавши відповідної допомоги, повинна була дізнатися при припинення її виплати. При цьому, саме з цього періоду позивач не була позбавлена можливості звернутися до відповідача з відповідною заявою про розяснення причин припинення виплати допомоги, однак, з позовною заявою до суду звернулася тільки через рік.

Що стосується посилань позивача на те, що при призначенні їй допомоги по догляду за дитиною відповідачем порушено вимоги статті 6 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", апеляційний суд звертає увагу на те, що такі дії відповідача можу бути предметом позову щодо протиправності дій суб'єкта владних повноважень, однак не є підставою для поновлення строку звернення до суду.

Суд також не розцінює як підставу для поновлення строку звернення до суду намагання позивача врегулювати спір шляхом написання скарги на рішення суб'єкта владних повноважень, зважаючи на таке.

Так, статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Таким чином, обрання ОСОБА_4 такого способу захисту своїх прав, як подання скарги у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі), не виключало для неї можливості скористатись правом звернення до суду.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що вищезазначена скарга подана позивачем лише 12.06.2015 року, тобто майже через одинадцять місяців з моменту винесення спірного розпорядження.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності обставин, що перешкоджали їй звернутись до суду в межах строку, визначеного КАС України та становили об'єктивно непереборні перешкоди, які пов'язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на оскарження спірних рішень відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 10 серпня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7