Справа № 804/6855/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2017 р. Справа № 804/6855/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Гончарової Ірини Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінком» до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінком» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Відповідно до Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" від 09.04.2015 року №317, Постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року №941 "Про перейменування деяких територіальних органів Державної фіскальної служби" Державну податкову інспекцію у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області перейменовано на Державну податкову інспекцію у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Представник позивача подав заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінком» зареєстровано 06.11.2009 року, перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
В період з 30.11.2015 р. по 21.03.2016 р. ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі наказу №1264 від 24.11.2015 р., відповідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Дніпрофінком» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.10.2015 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.10.2015 р.
За результатами перевірки 28.03.2016 року складено акт №1041/04-63-14-01/36840587, у висновку якого зазначено про встановлення порушень:
- п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 319013 грн., у тому числі: 2014 рік 319013 грн.;
На підставі вказаного акта 21.06.2016 р. контролюючим органом прийнято:
Правомірність винесених ДПІ у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У відповідності до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу(в редакції станом на 2015 рік).
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті (в редакції станом на 2014 рік).
Згідно абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.
Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (в редакції станом на 2014 рік).
Відповідно до п.134.1 ст.134 ПК України (в редакції станом на 2014 рік) обєктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу (п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України).
Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (в редакції станом на 2015 рік).
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.
Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції.
- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).
Згідно з ч.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.
Із змісту статті 9 цього Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
Перевіркою встановлено взаємовідносини ТОВ «Дніпрофінком» з ТОВ «Арарат Трейд», ТОВ «Завод Пластик», ТОВ «Пластик Сервіс», ТОВ «Дрейдпромінвест», ТОВ «ОСОБА_1 Ягуар», ТОВ «Сибінвест-Україна», ТОВ «Флоренція груп».
Судом встановлено, що між ТОВ «Дніпрофінком» (замовник) та ТОВ «Арарат Трейд» (виконавець) укладено договір №2111 від 21.11.2014 р., з приводу виконання послуг технічного обслуговування обладнання: монтаж-демонтаж та наладка обладнання; промивання прес-форм від вапняного нальоту; відновлення системи охолодження та вентиляції; обслуговування програмно-апартаного комплексу та тех..обслуговування гідросистеми ТПА; ремонт колони ТПА-5, нівелювання ТПА.
Взаємовідносини з ТОВ «Арарат Трейд» за укладеним договором підтверджено: актом надання послуг №23 від 01.12.2014р., актом надання послуг №24 від 02.12.2014р., актом надання послуг №25 від 03.12.2014р., актом надання послуг №44 від 04.12.2014р., актом надання послуг №57 від 05.12.2014р., актом надання послуг №83 від 08.12.2014р., актом надання послуг №84 від 09.12.2014р., актом надання послуг №25 від 03.12.2014р., актом надання послуг №92 від 10.12.2014р., актом надання послуг №125 від 12.12.2014р., актом надання послуг №147 від 15.12.2014р., актом надання послуг №148 від 16.12.2014р., актом надання послуг №149 від 17.12.2014р., актом надання послуг №150 від 19.12.2014р., актом надання послуг №159 від 22.12.2014р., актом надання послуг №176 від 24.12.2014р., актом надання послуг №177 від 25.12.2014р., актом надання послуг №181 від 26.12.2014р., актом надання послуг №194 від 29.12.2014р., рахунками на оплату, податковою накладною від 01.12.2014р., від 02.12.2014р., від 03.12.2014р., від 04.12.2014р., від 05.12.2014р., від 08.12.2014р., від 09.12.2014р., від 03.12.2014р., від 10.12.2014р., від 12.12.2014р., від 15.12.2014р., від 16.12.2014р., від 17.12.2014р., від 19.12.2014р., від 22.12.2014р., від 24.12.2014р., від 25.12.2014р., від 26.12.2014р., від 29.12.2014р..
Також між ТОВ «Дніпрофінком» (замовник) та ТОВ «Арарат Трейд» (виконавець) укладено договір №2209 про перевезення вантажів територією України від 22.09.2014 р., предмето якого є перевезення автомобільним транспортом давірений замовником вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі.
На підтвердження виконання транспортних послуг надано: акт надання послуг №30 від 05.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 05.11.2014р., акт надання послуг №40 від 06.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 06.11.2014р., акт надання послуг №62 від 10.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 10.11.2014р., акт надання послуг №84 від 12.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 12.11.2014р., акт надання послуг №85 від 12.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 12.11.2014р., акт надання послуг №62 від 10.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 10.11.2014р., акт надання послуг №98 від 13.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 13.11.2014р., акт надання послуг №150 від 17.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 17.11.2014р., акт надання послуг №194 від 20.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 29.11.2014р., акт надання послуг №266 від 25.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 20.11.2014р., акт надання послуг №191 від 27.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 27.11.2014р., акт надання послуг №290 від 27.11.2014р., товарно-транспортна накладна від 27.11.2014р., акт надання послуг №29 від 03.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 03.12.2014р., акт надання послуг №29 від 03.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 03.12.2014р., акт надання послуг №85 від 09.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 05.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 09.12.2014р., акт надання послуг №100 від 11.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 11.12.2014р., акт надання послуг №101 від 11.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 11.12.2014р., акт надання послуг №107 від 12.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 12.12.2014р., акт надання послуг №135 від 17.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 18.12.2014р., акт надання послуг №146 від 18.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 18.12.2014р., акт надання послуг №158 від 22.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 22.12.2014р., акт надання послуг №167 від 23.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 23.12.2014р., акт надання послуг №213 від 29.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 25.12.2014р., від 26.12.2014р., акт надання послуг №214 від 29.12.2014р., товарно-транспортна накладна від 29.12.2014р., акт надання послуг №44 від 13.01.2015р., товарно-транспортна накладна від 13.01.2015р., акт надання послуг №69 від 16.01.2015р., товарно-транспортна накладна від 16.01.2015р., акт надання послуг №94 від 20.01.2015р., товарно-транспортна накладна від 21.01.2015р., акт надання послуг №115 від 22.01.2015р., товарно-транспортна накладна від 13.01.2015р., акт надання послуг №144 від 27.01.2015р., товарно-транспортна накладна від 27.01.2015р., акт надання послуг №145 від 27.01.2015р., товарно-транспортна накладна від 27.01.2015р., рахунки на оплату, податкові накладні,складені ТОВ «Арарат Трейд» за фактом надання послуг з перевезення.
Згідно наданих документів, перевезення відбувалось від вантажовідправника ТОВ «Дніпрофінком» до одержувачів ТОВ «Світпак» (м.Київ), ТОВ «ВТС-Укрінвест», ТОВ «Робус-Днепр», ТОВ «Аргентум», ТОВ «Лабораторія натуральних технологій», ТОВ «Авікс ЛТД», ТОВ «ТВК Еталон», ТОВ «СТС Сервіс» (м.Запоріжжя»), ТОВ «Акцент СК» (м.Київ), ОСОБА_3 (м.Харків), ТОВ «Прайм Пласт» (м.Київ), ТОВ «Мол-Трейд» (м.Запоріжжя), ТОВ «НВК Запоріжавтопобутхім» (м.Запоріжжя), ТОВ «Аргентум», ТОВ «Дніпродзержинський лакофарбовий завод «Спектр», ФОП ОСОБА_4 (м.Черкаси), ТОВ «Артель» (м.Київ), ТОВ «ТВК Еталон», ПАТ «Юрія» (м.Черкаси), ТОВ «Тотал», ТОВ «КСН», та супроводжувалось відповідними видатковими накладними на товар та довіреностями на отримання товару.
Також з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Дніпрофінком» як покупцем укладено з ТОВ «Арарат Трейд» договір на поставку товару №1908 від 19.08.2014 р. щодо систематичного постачання товару, визначеного у накладній, із зазначенням найменування, кількості, кожної партії товару.
На підтвердження виконання договірних зобовязань надано: видаткові накладні на товар (модифікований пігмент в асортименті, гофролист тощо) №11 від 11.11.2014 р., №17 від 04.11.2014 р., №13 від 01.12.2014 р., рахунки на оплату, товарно-транспорті накладні та податкові накладні, складені ТОВ «Арарат Трейд».
Розрахунки між підприємствами здійснено на суму 4340,91 грн.; станом на 31.10.2015 р. кредиторська заборгованість ТОВ «Арарат Трейд» складає 1180781,49 грн.
09.09.2014 року між ТОВ «Дніпрофінком» (продавець) та ТОВ «Арарат Трейд» (покупець) укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є передача товару партіями, вартістю, в кількості та асортименті згідно специфікації (видаткових накладних).
На підтвердження виконання договірних зобовязань надано: видаткові накладні на товар від 30.09.2014 р., від 19.12.2014 р., від 20.12.2014 р., від 22.12.2014 р., від 13.08.2014 р., податкова накладна №59 від 30.09.2014 р., податкова накладна №23 від 12.09.2014 р., податкова накладна №24 від 15.09.2014 р., податкова накладна №47 від 23.09.2014 р.
Судом встановлено, що на час встановлення фактичних взаємовідносин позивача з ТОВ «Арарат Трейд» керівником останнього значилась ОСОБА_2, її ж вказано директором ТОВ «Арарат Трейд» у поданих позивачем первинних облікових та бухгалтерських документах, у тому числі податкових накладних, договорах тощо.
Такі обставини не можуть залишитися неврахованими судом, оскільки ознаки фіктивного підприємства несумісні з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.
Крім того, розглядаючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або третіми особами.
Надані акти надання послуг складені з порушенням ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 p.N996-XIV та вимог Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-ХІІ: не містять змісту та обсягу господарської операції, одиницю виміру господарської операції, яка була виконана та надана ТОВ «Арарат Трейд», не відображено форму та вираз наданих послуг - відсутні звіти, калькуляція наданих послуг, також акти надання послуг не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, наявність залучених до роботи кваліфікованих профільних спеціалістів із врахуванням специфіки наданих послуг, що виключає можливість оцінки використання наведених послуг у господарській діяльності позивача, а відтак в силу наведених вище правових норм такі документи не є належно оформленими первинними документами для підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту з ПДВ та формування валових витрат.
Суд зазначає, що у податковому обліку формування податкового кредиту за рахунок сплаченого ПДВ мають бути підтверджені відповідними документами первинного та бухгалтерського обліку, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, розкривають її зміст та обсяг.
За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.
Таким чином, позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій, а відтак, з урахуванням вказаних обставин такі документи не можна вважати належно оформленими звітними документами, які посвідчують факт виконання робіт, надання послуг.
Отже встановлені обставини підтверджують факт порушення ТОВ «Дніпрофінком» податкового законодавства, безтоварність господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Арарат Трейд» та безпідставність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та формування валових витрат за рахунок безтоварних господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Арарат Трейд».
З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2014 року на адресу позивача від ТОВ «Завод Пластик» було поставлено товар (ємність та кришки в асортименті тощо), що підтверджено видатковою накладною від 13.08.2014 р., податковою накладною від 13.08.2014 р., видатковою накладною від 20.08.2014 р., податковою накладною від 20.08.2014 р., видатковою накладною від 21.08.2014 р., податковою накладною від 21.08.2014 р. №39.
Також 01.08.2014 р. між ТОВ «Дніпрофінком» (продавець) та ТОВ «Пластик Сервіс» укладено договір поставки №59Д на постачання суперконцентрату та добавок (товар) за кількістю, комплектністю, асортиментом, ціною, що визначені у специфікації.
Відповідно до вказаного договору ТОВ «Пластик Сервіс» поставлено товар, що підтверджено видатковими накладними від 02.09.2014 р., від 20.03.2015 р., від 19.03.2015 р., від 20.03.2015 р., від 01.04.2015 р., від 08.04.2015 р., від 10.04.2015 р., від 17.04.2015 р., від 23.04.2015 р., від 29.04.2015 р., від 06.05.2015 р., від 19.05.2015 р., від 21.05.2015 р., від 27.05.2015 р., від 29.05.2015 р., від 03.06.2015 р., від 19.06.2015 р., від 22.06.2015 р., від 24.06.2015 р., від 03.07.2015 р., від 10.07.2015 року, від 17.07.2015 року, від 23.07.2015 року, від 24.07.2015 року, від 31.07.2015 року, від 05.08.2015 року, від 18.08.2015 року, від 21.08.2015 року, від 26.08.2015 року, від 03.09.2015 року, від 07.09.2015 року, від 11.09.2015 року, від 16.09.2015 року, податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.
Також між ТОВ «Дніпрофінком» (продавець) та ТОВ «Трейдпромінвест» укладено договір купівлі-продажу від 30.10.2015 р. на постачання товару партіями, за кількістю, комплектністю, асортиментом, ціною, що визначені у специфікації (видаткові накладні).
На підставі вказаного договору ТОВ «Трейдпромінвест» поставлено на адресу товар (крейдова добавка), що підтверджено видатковими наклданими №38 від 30.10.2015 р., №39 від 30.10.2015 р., рахунками на оплату, податковими накладними, копія яких наявні в матеріалах справи.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ОСОБА_1 Ягуар» надано на адресу ТОВ «Дніпрофінком» послуги з промивання прес-форм, відновлення витяжної вентиляції, технічне обслуговування компрессора, що підтверджено актом надання послуг від 27.02.2015 р., актом надання послуг від 28.02.2015 р., актом надання послуг від 28.02.2015 р.. Також ТОВ «ОСОБА_1 Ягуар» в лютому 2015 року на адресу ТОВ «Дніпрофінком» було поставлено товар (кондиціонер та конвектор), що підтверджено видатковою накладною №6222 від 27.02.2015 р.
Крім того, ТОВ «Сибінвест-Україна» надано на адресу ТОВ «Дніпрофінком» послуги з ремонту колони ТПА-5, що підтверджено актом надання послуг від 26.03.2015 р., рахунком на оплату, податковою накладною від 26.03.2015 р.; актом надання послуг від 27.03.2015 р., рахунком на оплату, податковою накладною від 27.03.2015 р.; актом надання послуг від 31.03.2015 р., рахунком на оплату, податковою накладною від 31.03.2015 р.
05.08.2014 р. між ТОВ «Дніпрофінком» (орендар) та ТОВ «Флоренція Груп» укладено договір оренди №05-08/14, предметом якого є передача в строкове платне користування майно, яке є обєктом власності, за додатком №1 виробниче обладнання.
Актом прийому-передачі від 05.08.2014 р. підтверджено передачу орендованого майна орендарю ТОВ «Дніпрофінком».
Виконання договірних зобовязань підтверджено актом надання послуг від 30.09.2014 р., від 31.10.2014 р., від 30.11.2014 р., від 31.12.2014 р., податковими накладними, копії яких залучені до матеріалів справи.
Судовим оглядом наданих перелічених первинних документів, що стали підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Завод Пластик», ТОВ «Пластик Сервіс», ТОВ «Дрейдпромінвест», ТОВ «ОСОБА_1 Ягуар», ТОВ «Сибінвест-Україна», встановлено, що вони в повній мірі відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Зазначаючи про відсутність реального факту придбання товарів та послуг у контрагентів ТОВ «Завод Пластик», ТОВ «Пластик Сервіс», ТОВ «Трейдпромінвест», ТОВ «ОСОБА_1 Ягуар», ТОВ «Сибінвест-Україна» відповідачем не враховано наступне. По-перше, згідно з ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, По-друге, правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними контролюючим органом до суду не надано.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення посилається на податкову інформацію відносно контрагентів позивача.
Однак, суд вважає безпідставними посилання відповідача на такі дані, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від знаходження його за юридичною адресою, фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Статтею 4 Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
У зв'язку із цим презюмується, що дії та рішення платника податків вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.
При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог до оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.
Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин.
Проте, під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду надано не було.
Цей висновок також підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Таким чином, судом не встановлено фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит за спірними операціями з ТОВ «Завод Пластик», ТОВ «Пластик Сервіс», ТОВ «Трейдпромінвест», ТОВ «ОСОБА_1 Ягуар», ТОВ «Сибінвест-Україна».
Відтак, обставинами, встановленими під час розгляду справи, спростовано висновки перевірки про порушення позивачем п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, у звязку з чим завищено податковий кредит на загальну суму 329870,57 грн.
Доказів здійснення коригувань суми податкового кредиту, відповідно до розрахунку №5 29.05.2015 р. коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №30 від 29.05.2015 р. позивачем не надано.
Відповідно до п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не повязаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.
Підпунктом 192.1.1 п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України встановлено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:
а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;
б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.
Щодо порушень вимог п.3.5 гл.3, п.5.1, п.5.8 гл. 5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правленні Національного банку України від 15.12.2004 р. №637, суд зазначає, що п.3.5 наведеного Положення вказано, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.
Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.
Пунктом 5.8 вказаного Положення передбачено, що якщо підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення), то ліміт такої каси вважається нульовим. У цьому разі вся готівка, що перебуває в його касі на кінець робочого дня і не здана підприємством відповідно до вимог цього Положення, вважається понадлімітною.
Якщо ліміт каси встановлено з перевищенням граничних розмірів, визначених пунктом 5.4 цієї глави, то він уважається встановленим на рівні зазначених граничних розмірів. У цьому разі сума зазначених перевищень уважається понадлімітною.
Указом Президента України від 12.06.1995р. № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.
Відповідно до п.2 наведеного Указу штрафні санкції, передбачені цим Указом, застосовуються до осіб, зазначених у статті 1 цього Указу, органами державної податкової служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок і подань державної контрольно-ревізійної служби, фінансових органів та органів Міністерства внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку та в розмірах, чинних на день завершення перевірок або на день одержання органами державної податкової служби зазначених подань.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.
Приймаючи до уваги, що рішення у справі ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне присудити здійснені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 6766,85 грн.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінком» до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінком» сплачений судовий збір у розмірі 6766,85 грн.(шість тисяч сімсот шістдесят шість гривень 85 коп.).
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_6