Справа № 711/2475/17
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

08 серпня 2017 року м. Київ К/800/27225/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання протиправними дій та рішення щодо призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії і рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 % грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області призначити, нарахувати і виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 % грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 19 вересня 2016 року та виплатити різницю недоотриманого довічного грошового утримання з урахуванням раніше сплачених сум. В обґрунтування позову зазначав, що у вересні 2016 року звільнився з посади судді у відставку і йому виплачується довічне грошове утримання судді у розмірі 80%, виходячи з розміру заробітної плати судді, з урахуванням стажу роботи, що дає право на відставку. Посилаючись на те, що відповідач виплачує вказану винагороду, в меншому, ніж належить розмірі, просив суд задовольнити позов.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 % грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області призначити нарахувати та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 % грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 19 вересня 2016 року. Зобов'язано відповідача нарахувати та сплатити ОСОБА_1 різницю недоотриманого довічного грошового утримання з урахуванням раніше сплачених починаючи з 19 вересня 2016 року. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи, зокрема, доводам відповідача про те, що позивач має менше 20 років стажу роботи на посаді судді, оскільки відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), до стажу роботи на посаді судді зараховується лише робота на посадах: суддів судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражних судів; члена Вищої ради юстиції, вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному та відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних рішень видно, що задовольняючи позов, суди виходили з наступного.

Судами встановлено, що Постановою Верховної Ради України №1515-VIII від 08 вересня 2016 року позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку і наказом голови апеляційного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року №13 ОСОБА_1 відраховано зі штату апеляційного суду Черкаської області.

У вересні 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області із заявою про нарахування довічного грошового утримання судді, надавши всі необхідні документи передбачені постановою Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1.

Проте, дізнавшись у січні 2017 року про те, що відповідач неправильно обчислив розмір призначеного йому грошового утримання, у березні 2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області із заявою щодо перерахунку відсотків для обчислення цього щомісячного довічного грошового тримання, оскільки вважав, що має право на призначення 82% грошового утримання працюючого судді. Проте, листом від 17 березня 2017 року №4805/02 Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області відмовило йому у проведенні такого перерахунку через відсутність необхідного стажу. Не погодившись із такими діями позивач звернувся до суду.

Частиною шостою статті 47 Закону № 2453-VI закріплено положення про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 № 2862-XII (в редакції, що діяла на день набрання чинності Закону № 2453-VI), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом статті 126 Конституції України положення ч.3 статті 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 статті 14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, чинних на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про статус суддів». Згідно ч.1 статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч.3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації цих повноважень, Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Судами встановлено, що з вересня 2016 року позивач перебуває у відставці та отримує щомісячне грошове утримання судді у відставці, у розмірі 80 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. При перерахунку довічного грошового утримання відповідач врахував лише стаж роботи позивача на посаді судді - 13 років 1 місяць та 4 дні і не врахував стаж роботи на посадах слідчого, старшого слідчого, помічника прокурора та прокурора відділу у кількості 5 років 3 місяці 2 дні та половину строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого (2 роки 10 місяців 1 день).

Разом з тим, зміст наведених норм закону дає підстави для висновку, що при обчисленні розміру довічного грошового утримання позивача відповідач безпідставно не зарахував до суддівського стажу стаж роботи ОСОБА_1 на посадах слідчого та на посаді прокурорсько-слідчого складу (05 років 3 місяці 2 дні) та половину строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого (2 роки 10 місяців 1 день).

Отже, враховуючи те, що загальний стаж роботи позивача на посаді судді, з урахуванням спірних періодів, складає 21 роки 2 місяці 7 днів, суди дійшли висновку про неправомірність дій відповідача та задовольнили позов.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального чи процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук