Справа № 334/229/17(2-а/334/212/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Добрєв М.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2017 року справа № 334/229/17(2-а/334/212/17)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 квітня 2017 року у справі №334/229/17(2-а/334/212/17) за позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на загальних підставах з 22 грудня 2016 року, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013, 2014, 2015 роки);

- зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за віком з 22.12.2016 року, на підставі ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013, 2014, 2015 роки), провести перерахунок а виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 12.04.1993 року перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Запоріжжі та отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах, по Списку № 1 у відповідності до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії позивач продовжував працювати. Після досягнення 60 річного віку позивач набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і 22.12.2016 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, проте у призначенні пенсії їй було відмовлено, оскільки, позивач вже отримує пенсію за віком та при нарахуванні пенсії за віком буде взято показник середньої заробітної плати в Україні за 2007 рік (абз.1 ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», як при переході з одного виду пенсії на інший), що призведе до зменшення розміру його пенсії. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки просить вперше призначити пенсію відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст. 40 Закону.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжі щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по України за 2013, 2014, 2015 роки.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжі призначити позивачу пенсію за віком з 22 грудня 2016 року відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжі на користь позимвача суму судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невірне встановлення судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що з 12.04.1993 року позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком та з 01.01.2004 року перерахована відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», отже твердження суду першої інстанції про призначення позивачу пенсії лише за Законом України «Про пенсійне забезпечення» є необґрунтованими.

Звертаючись у квітні 1993 року до управління з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач використала право первинного призначення пенсії, пенсію за віком на пільгових умовах не є іншим у розумінні статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому відсутні підстави для повторного призначення одного й того ж виду пенсії за одним і тим же законом.

Також, заява позивача від 22.12.2016 року подана позивачем в довільній формі, тому розглянута управлінням згідно Закону України «Про звернення громадян», рішення щодо відмови у призначенні пенсії не приймалось, отже позивач в порушення вимог ст.105 КАС України оскаржував дії відповідача, які не вчинялись.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядав справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінны Пенсійного фонду України м.Запоріжжя та з 12.04.1993 року отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах, по Списку № 1 на підставі п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати.

З квітня 2008 року вона набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

22.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахування ч. 2 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередні роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 29.12.2016 року №374/Л-1 відповідач повідомив позивача, що оскільки з 12.04.1993 року їй призначено пенсію за віком за Списком №1, законних підстав для призначення, нарахування та виплати пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 цього Закону, немає.

Задовольняючи позовні вимоги? суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачу за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в 1993 році жодним чином не могла бути призначена, оскільки позивачем не було досягнуто загального пенсійного віку. Станом на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач повністю відповідав вимогам, встановленим ст.26 Закону № 1058.

Застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік суперечить вказаній нормі, так як в ній йдеться про переведення з одного виду на інший вид, у разі застосування показника середньої заробітної плати при нарахуванні попередньої пенсії. Іншими словами вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які регулюються саме Законом № 1058.

Таким чином, суд першої інстанції вважає, що при призначенні позивачу пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», позивачу має бути розраховано пенсію з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 даного Закону, із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 роки).

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі - Закон України №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон України №1058-ІV).

Відповідно до ст.1 Закону України №1058-ІV, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені у статті 9 вищезазначеного Закону, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

У відповідності до ст.2 Закону України №1788-ХІІ ( в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії на пільгових умовах) призначаються такі види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно зі ст.6 Закон України №1788-ХІІ особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Відповідно до ст. 10 Закону України №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Таким чином, законодавець надав вичерпний перелік видів пенсій, які можуть бути призначені особі відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч.3 ст. 45 Закону України №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України №1788-ХІІ (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії на пільгових умовах) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Водночас, частиною 1 статті 26 Закону України №1058-ІV (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою за призначенням пенсії на загальних підставах) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Слід зазначити, що дія Закону України №1788-ХІІ поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії на даний час регулюються нормами Закону України №1058-ІV.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що з 01.01.2004 року, у зв'язку з начуттям чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія позивача була перерахована відповідно до норм цього Закону.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що, оскільки позивачу вже призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка обрахована за правилами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не узгоджується з наведеними вимогами законодавства.

Колегія суддів зазначає, що даний вид пенсії (пенсія за віком на пільгових умовах) не є іншим у розумінні статті 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів справи вбачається, що позивач скористалася правом на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як особа, що набула стажу на роботі з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 1 і досягла встановленого ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" віку, коли їй було призначено пенсію за віком на пільгових умовах.

З огляду на те, що переведення на іншу пенсію в межах одного виду пенсії, а також повторне призначення пенсії в межах одного виду пенсії законом не передбачене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 квітня 2017 року у справі №334/229/17(2-а/334/212/17) за позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва