Справа № 641/2466/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 р.Справа № 641/2466/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.04.2017р. по справі № 641/2466/17

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі - відповідач), в якому просив:

1. Визнати протиправним рішення відповідача від 02.03.2017 р. щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії державного службовця з 01.05.2016 р. у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям згідно із Постановою КМУ від 06.04.2016 р. № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» та з 01.01.2017 р. у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям згідно із Постановою КМУ від 18.01.2017 р. № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів».

2. Зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію державного службовця з 01.05.2016 р. у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям згідно із Постановою КМУ від 06.04.2016 р. № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» на підставі довідки про складові заробітної плати від 08.07.2016 р. № 10-53/65, та з 01.01.2017 р. у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям згідно із Постановою КМУ від 18.01.2017 р. № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» на підставі довідки від 16.02.2017 р. № 10-53/14, які видані Головним управлінням Держпраці у Харківській області, включивши до складових заробітної плати усі виплати, які вказані в довідці, а також інші виплати в розмірі 1057 грн.77 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її початкового призначення в розмірі 90% без урахування індексації пенсії та без обмеження граничного рівня пенсії.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача з 2009 року та отримує пенсію, яка призначена відповідно до Закону України «Про державну службу».

01.03.2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача щодо перерахунку та виплати пенсії з 01.05.2016 року у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати державним службовцям на підставі довідки про заробітну плату №10-53/14 від 08.07.2016 року. Довідка про заробітну плату видана саме для перерахунку пенсії, що вбачається з її змісту.

Рішенням від 02.03.2017 р. УПФУ відмовило в перерахунку пенсії, посилаючись на те, що втратили чинність положення закону, згідно з вимогами якого позивачу призначалась пенсія, з 01.06.2015 року перерахунки пенсії не провадяться.

Не погодившись з такими діями та рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач обґрунтовано прийняв рішення про відмову в перерахунку пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції, на момент виходу позивача на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно з статтею 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Таким чином, зазначеною нормою права було визначено таку підставу (умову) для перерахунку раніше призначених пенсій як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Відповідно до статті 37-1 Закону України " Про державну службу " від 16.12.1993 року № 3723, в редакції Закону, що була чинною до 01.05.2016 р., умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям визначалися Кабінетом Міністрів України.

01.04.2015 року набув чинності Закон України від 02.03.2015 року №213 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону зазначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення особам, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Конституцією України не встановлено пріоритету застосування того чи іншого закону. При вирішенні цих питань слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом.

Отже, з 01.06.2015 року Законом України від 02.03.2015 року № 213 були припинені дії норм Закону України „Про державну службу" в частині, які стосувалися пенсійного забезпечення державних службовців, у тому числі ст. 37-1 цього Закону, яка регламентувала підстави для проведення перерахунку пенсії державного службовця.

Саме тому, з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначалися, раніш призначені пенсії не перераховувалися.

До 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року.

Згідно з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В свою чергу, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії до законодавства внесено зміни, які не передбачають перерахунку пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для здійснення позивачу перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з Постановою КМУ від 06.04.2016 р. № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» та Постановою КМУ від 18.01.2017 р. № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів».

Таким чином, діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

Оскільки чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням окладів з 01.01.2015 року, і ніякими нормативно-правовими актами не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для проведення перерахунку призначеної пенсії немає.

Щодо посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини та на порушення відповідачем вимог ст. 22 Конституції України, колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказано у рішенні Конституційного Суду України від 19.06.2001 року № 9-рп/2001, зокрема зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Окрім цього, у азб. 5, 6, 10 п.2.1 рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

При розв'язанні спірних правовідносин слід також враховувати й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Посилання позивача на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України", не приймаються до уваги, оскільки в цьому рішенні Європейський Суд вказав, що Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, право на яку було встановлено законом. Натомість, в даному випадку законодавчо скасовано таке право (на перерахунок вже призначених пенсій державних службовців).

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.04.2017р. по справі № 641/2466/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.