Справа № 579/457/17
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

04 серпня 2017 року м. Київ К/800/26900/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Кролевецького районного суду Сумської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кролевецькому районі в Сумській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кролевецькому районі в Сумській області (далі - УПФУ), в якому просив суд визнати протиправним рішення та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеного його щомісячного довічного утримання судді у відставці у відповідному розмірі з урахуванням стаж роботи на посаді судді, що становить 23 роки 4 місяців 12 днів.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідачем протиправно не зараховано період його роботи на посадах стажиста прокуратури Глухівського району, стажиста помічника прокурора, помічника прокурора Кролевецького району з 31 липня 1989 року по 1 вересня 1992 року включно до стажу роботи на посаді судді, сим порушив його права, а тому ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Постановою Кролевецького районного суду Сумської області від 11 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії та зобовязано зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на посаді стажиста прокуратури Глухівського району, стажиста помічника прокурора, помічника прокурора Кролевецького району з 31 липня 1989 року по 1 вересня 1992 року включно - 3 роки 1 місяць 2 дні. Зобов'язано відповідача провести перерахунок позивачу щомісячного грошового утримання позивача з 1 березня 2017 року з урахуванням зарахованого часу роботи, що становить повні 23 роки роботи на посаді судді.

Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що оскаржувані періоди роботи позивача на слідчо-прокурорських посадах не можуть бути зараховані до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення довічного грошового утримання.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 в період з 31 липня 1989 року по 1 вересня 1992 року працював на посадах стажиста прокуратури Глухівського району, стажиста помічника прокурора, помічника прокурора Кролевецького району. У період з 4 травня 1993 року по 15 вересня 2016 року працював на посаді судді Кролевецького районного суду Сумської області.

На підставі постанови Верховної Ради України № 1515-VIII від 8 вересня 2016 року та відповідно до наказу В.о. голови Кролевецького районного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року №06-ОС позивача звільнено з посади судді Кролевецького районного суду Сумської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

З 16 вересня 2016 року позивачу призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 23 роки 4 місяців 12 днів.

При розрахунку розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посаді стажиста прокуратури Глухівського району, стажиста помічника прокурора, помічника прокурора Кролевецького району з 31 липня 1989 року по 01 вересня 1992 року, що загалом становить 3 роки 1 місяць 2 дні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з наступного.

Згідно із частиною 6 статті 44 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, яка була чинною станом на час набуття позивачем статусу судді та станом на час набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 7 липня 2010 року) для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Згідно із пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 7 липня 2010 року судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними згідно із вищенаведеним рішенням та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також, Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»;

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання, із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають, та відповідно позивач має право отримувати грошове утримання у відставці з урахуванням стажу роботи судді 23 роки 4 місяців 12 днів.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Кролевецького районного суду Сумської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кролевецькому районі в Сумській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець