Справа № 820/2098/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

08 серпня 2017 р. Справа № 820/2098/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляховой О.М.,

при секретареві судового засідання - Молчановій О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Денисової В.В., Кузівої О.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання неправомірними дій, визнання незаконними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії відповідача по справі, Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області по звільненню ОСОБА_4 із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників з 20 квітня 2017 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 28-о від 19.04.2017 року "Про звільнення з посади". Поновити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді.

- стягнути з Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах Пенсійного фонду України з 01 лютого 2001 року, займаючи посади державного службовця в різних структурних підрозділах. 20 лютого 2017 року відповідач попередив, у тому числі ОСОБА_4, про зміну істотних умов державної служби. Наказом від 19.04.2017 №28-о позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем 20 квітня 2017 року, у зв'язку зі скороченням штату працівників, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 статті 40 КЗпП України. Позивач вважає, його що звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату не відповідає вимогам законодавства, зміни в організації виробництва та праці відповідача відсутні, відповідачем не дотримано порядок звільнення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи заяваленого позову з підстав, викладених у ньому, просив позов задовольнити в повному обсязі, оскільки доказів про невідповідність кваліфікації ОСОБА_4 вакантним посадам, рівнозначним за посадовими обов'язками посади, яку займав позивач, а також доказів вжиття заходів щодо переведення на такі вакантні посади відповідач не надав.

Представниками відповідача у ході судового розгляду справи надані письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що скорочення чисельності працівників органів Пенсійного фонду України передбачено Постановою КМУ №988 від 21.12.2016 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», яка в подальшому виконувалась шляхом затвердження нових штатних розписів територіальних органів Пенсійного фонду України. Також зазначили, що працівники, тому числі і позивач, про наступне вивільнення були попереджені у встановленому законом порядку. Згідно з абз.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, ОСОБА_4 були запропоновані вакансії, які були в управлінні: а саме головного спеціаліста Мереф'янського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій та головного спеціаліста Харківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, від яких позивач відмовився.

В обгрунтування своєї позиції також зазначили, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено те, що при проведенні скорочення чисельності або штату працівників, саме працівник має право вибору на якій саме території йому повинні запропонувати робоче місце відповідно до його кваліфікації і в якому відділі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, підтримали правову позицію, викладену у запереченнях на адміністративний позов, та просили суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Позивач, ОСОБА_4 згідно даних трудової книжки, наказом №10-О від 01.02.2001 призначений на посаду головного спеціаліста-економіста Нововодолазького районного управління пенсійного фонду України у Харківської області. Наказом №12-О від 18.06.2013 переведена на посаду головного спеціаліста - системотехніка цього ж відділу. Наказом №11-ОС від 31.12.2016 звільнений з посади в порядку переведення до Харківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України. Наказом №04-ОС від 01.04.2016 призначений на посаду головного спеціаліста відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем Харківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (а.с. 12-14).

Наказом №28-О від 19.04.2017 позивача звільнено з посади у зв'язку із скороченням штату державних службовців згідно п. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що вчинено запис в трудовій книжці (а.с. 15).

Наказом №29 від 20.02.2017 працівників Харківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, у кількості 91 осіб, включаючи позивача, ОСОБА_4 попереджено про зміну істотних умов державної служби.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 988 « Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Харківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області перейменовано на Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду ни Харківської області.

Начальником Управління 16 лютого 2017 року, на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 22.12.2016 року №29-1 «Про примірні структури територіальних органів Пенсійного фонду України» (а.с. 34-35), видано наказ № 26 «Про введення в дію штатного розпису Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області» (а.с. 36).

Відповідно до п. 10 Положення № 28- 2 та у зв'язку із затвердженням штатного розпису Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на 2017 рік, введеного в дію з 2017 року наказом Управління № 26, начальником Управління видано наказ 16 лютого 2017 року № 28 «Про внесення змін до штатного розпису Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області» (а.с. 37), яким на базі «Відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем», де працював позивач, та "Відділу адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем» утворено «Відділ адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації» із штатною чисельністю 12 штатних одиниць. Таким чином, відбулося скорочення штату.

Суд зазначає, що відповідач є територіальним органом виконавчої влади на який розповсюджується дія Закону України „Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-УІІІ (далі -Закон № 889).

Приписами частини 1 статті 3 зазначеного Закону врегульовані відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначається правовий статус державного службовця.

Відповідно до ст. 87 Закону № 889 процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (скорочення чисельності або штату державних службовців) визначається законодавством про працю.

Саме статтею 49-2 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) встановлений порядок вивільнення працівників, відповідно до якого працівників персонально попереджають про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Враховуючи вказані вище положення ст. 87 Закону № 889 та ст. 49-2 КЗпП України, судом з'ясовано, що наказом від 20 лютого 2017 року № 29 "Про попередження працівників Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області" про зміну істотних умов праці у зв'язку із скороченням штату на наступне вивільнення позивача було попереджено 20.02.2017 року, про що свідчить підпис позивача (копія наказу та додаток № 2 до наказу № 29 від 20 лютого 2017року, а.с. 38-41).

Згідно з абз. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Абзацом 3 ст. 49-2 КЗпП України визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Так, на виконання зазначеної норми 07.03.2017 року начальник Управління ОСОБА_6 письмово звернувся до ОСОБА_4 з пропозицією переведення на посаду головного спеціаліста Мереф'янського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії, на період відпустки по вагітності та пологам основного працівника, або на посаду головного спеціаліста Харківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії №1 на період відпустки по догляду за дитиною до 6 років, до її фактичного виходу на роботу.

Проте, позивачем запропоновані вище посади було відхилено, про що свідчить відповідний підпис на цьому листі. Позивач при відмові на запропоновані посади, посилався на те, що він є інвалідом та враховуючи територіальне розміщення Управління, може працювати лише за адресою, де розміщені два структурні підрозділи Управління: вул. Воскресінська.З смт. Нова Водолага. А це: Нововодолазький відділ обслуговування громадян та Нововодалазький відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організацій) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Так, відповідно до пункту 10 статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», виборний орган первинної профспілкової організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, який є членом діючої на підприємстві, установі, організації профспілки.

Вказана згода надана профспілковим комітетом Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у протоколі від 18.04.2017 №06.

З наданих до матеріалів справи доказів, судом встановлено, що позивач не реалізував своє право на звернення до профспілкового органу. Проте ОСОБА_4 звернувся до профспілкового органу з заявою, в якій просить розглянути питання про згоду на звільнення відповідно п.1 ч.І ст. 40 без його участі.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України зобов'язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Згідно з ст. 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 15 ч.1 ст. 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що позивач проходив державну службу в органах Пенсійного фонду України, які згідно вищевказаних положень КАС України відноситься до публічної служби.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Статтею 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Позивач посилається на те, що відповідачем не дотримано вимог п.1 ч.І ст.87 Закону України "Про державну службу", п.1 ст.40 КЗпП України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП України.

До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню

Так, ОСОБА_4 зазначає, що має повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство», що підтверджується дипломом спеціаліста, виданим 07 лютого 2009 року Національною юридичною академією України імені Ярослава Мудрого.

Судом встановлено, що відповідач по справі листом від 07 березня 2017 року запропонував ОСОБА_4 переведення на посаду головного спеціаліста Мерефянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, на період відпустки по вагітності та пологам основного працівника, або на посаду головного спеціаліста Харківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 1 на період відпустки по догляду за дитиною до 6 років, до її фактичного виходу на роботу.

При цьому позивач зазначає про в порушення дотримання відповідачем приписів ст.42 КЗпП України, а саме встановлено серед працюючих осіб наявність тих чи інших переваг на залишення на роботі та не було запропоновано посаду за адресою управління вул. Воскресінська, б.3, смт. Нова Водолага, Харківської області.

А отже, пропонуючи ОСОБА_4 переведення на посаду головного спеціаліста Мерефянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії, відповідачем не враховано, у відділі прийому громадян (Нововодолазьке відділення) працюють особи, які також не мають спеціальної юридичної освіти, мають менший трудовий стаж та не мають переваг для залишення на роботі ( ОСОБА_8Г.), однак питання щодо їх звільнення в зв'язку зі скороченням штатів відповідачем не розглядалося .

Також позивач наголошує, що наявність вищої юридичної освіти за спеціальністю «Правознавство» у нього в порівнянні з іншими працівниками Нововодолазького відділення є перевагою для залишення ОСОБА_4 на роботі в Нововодолазькому відділенні відповідача в порівнянні з працівниками, які залишились працювати на посадах за відсутності визначених законодавством переваг при залишенні на роботі.

Проте суд спростовує такі доводи позивача з посиланням на наступне.

Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці визначено ст. 42 КЗпП України, а саме: при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З дослідження судом копії трудової книжки позивача, станом на 20 лютого 2017 року стаж роботи позивача за кваліфікацією - спеціаліст персоніфікованого обліку в органах Пенсійного фонду складає 16 років 20 днів. Кваліфікацію позивач отримав в Управлінні, виконуючи посадові обов'язки лише працюючи в одному відділі - організації впровадження персоніфікованого обліку, ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційних систем. А отже, переважне право на залишення на роботі з урахуванням своєї кваліфікації - спеціаліста персоніфікованого обліку позивач має лише в порівнянні зі спеціалістами цього відділу (робочі місця спеціалістів з кваліфікацією позивача розташовані за адресою: вул. Євгена Котляра, 4. м. Харків).

Специфіку роботи «Відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем» (забезпечення формування та ведення підсистем інформаційно - телекомунікаційної системи, баз даних та реєстру застрахованих осіб; забезпечення організаційно - методичної підтримки та поточної експлуатації програмного забезпечення, системи електронного документообігу; обробка запитів та надання у випадках, передбачених законодавством, відомостей з облікових карток застрахованих осіб; проведення інформаційно - роз'яснювальної роботи з питань ведення обліку відомостей про застрахованих осіб, надання адміністративних послуг щодо отримання застрахованими особами страхових свідоцтв на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тощо.).

Відповідач, відповідно до штатного розпису, залишив одного працівника «Відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем» із специфікою роботи забезпечення безперебійного функціонування, адміністрування інформаційно - телекомунікаційної системи, баз даних, програмних комплексів та захист інформації в цих системах; забезпечення регламентних процедур оновлення, архівування, зберігання промислових версій програм; забезпечення роботи локальної мережі та комп'ютерного парку, адміністрування, використання ресурсів ІТС, мережевих сервісів, серверів баз даних, тощо за місцем знаходження вул. Воскресінська, 3, смт. Нова Водолага. А так, як ОСОБА_9 не має відповідної кваліфікації для роботи яка виконувалась у «Відділі ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем» позивачу запропоновано перейти до іншого відділу.

Порівнюючи посадові обов'язки головних спеціалістів вищевказаних відділів з посадовими обов'язками, які виконував позивач протягом 16-ти років роботи в органах Пенсійного фонду, вбачається, що коло обов'язків взагалі не схожі та не споріднені. Таким чином, для визначення переваг при переведенні позивача до відділів, що територіально розміщені в смт. Нова Водолага, не можливо врахувати його кваліфікацію, отриману в відділі персоніфікованого обліку.

Щодо посилань позивача, що він є інвалідом ІІ групи та враховуючи територіальне розміщення Управління, може працювати лише за адресою, де розміщені два структурні підрозділи Управління: вул. Воскресінська, 3 смт. Нова Водолага: Нововодолазький відділ обслуговування громадян та Нововодалазький відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, суд зазначає наступне.

З цього приводу судом встановлено, що враховуючи специфіку роботи та територіальне місцезнаходження, окрім зазначених вище двох структурних підрозділів Управління на території Нововодолазького району за адресою: смт. Нова Водолага, ул. Воскресінська, 3, відповідачем створені 4 робочих місця головних спеціалістів, які підпорядковуються до відділів, що територіально розташовані за адресою: Харків, вул. Євгена Котляра, 4.

Проте, ОСОБА_4 відмовився від запропонованих йому посад у інших відділах, у зв'язку із відсутністю фізичної можливості працювати на будь якій іншій території Управління, окрім як за адресою: вул. Воскресінська, 3 смт. Нова Водолага.

Щодо посилань позивача, стосовно порушення у спірних правовідносинах відповідачем Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 цього Закону, відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення з ініціативи адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенням здоров'я інваліда. Таким чином, вказана норма не захищає інваліда повністю від звільнення. Його можна звільнити в разі скорочення штату працівників, а також за інших підстав.

Слід зазначити, що відповідачу відомо, про те, що ОСОБА_4 є інвалідом II групи. При обговорюванні щодо залишення його на роботі цей факт не брався до уваги, оскільки за положеннями статті 42 КЗпП України, переважне право на залишення на роботі під час звільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці передбачене виключно для певних категорій інвалідів, а саме, інвалідів війни; працівників, що отримали на підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання.

Отже, чинним законодавством не передбачено надання переваги всім категоріям інвалідів перед іншими працівниками підприємства, установи, організації.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивача звільнено з роботи не з той причини, що він є інвалідом II групи, а у зв'язку зі скороченням штату і його відмовою від запропонованих посад, а саме: головного спеціаліста Мереф'янського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій та головного спеціаліста Харківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій.

Суд зазначає, що право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3 ст. 64 ГК. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. І власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис, абстрактно розмірковуючи, хоч кілька раз на день.

Власник на свій розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад. Зрозуміло, при цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників, а також правила про завчасне сповіщення виборного органу первинної профспілкової організації про звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного характеру або зв'язку з ліквідацією, реорганізацією підприємства (частина третя ст. 22 Закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності").

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Суд зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суб'єктом владних повноважень було дотримано принцип обґрунтованості. Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог у частині визнання неправомірними дій Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області по звільненню ОСОБА_4 із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників з 20 квітня 2017 року; визнання незаконним та скасування наказу Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 28-о від 19.04.2017 року «Про звільнення з посади» та поновлення ОСОБА_4 на посаді - слід відмовити.

Судом встановлено, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем дотримано вимоги Закону України "Про державну службу" та статті 2 КАС України, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

У зв'язку із тим, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання дій протиправними та скасування наказу про поновлення на посаді,а отже суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог й у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Суд зазначає, що дії Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, вчинені у відповідності до приписів Закону України «Про державну службу» на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірними. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 69-72, 86, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання неправомірними дій, визнання незаконними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2017 року.

Суддя Шляхова О.М.