Справа № 415/6827/16-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Коваленко Н.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року справа №415/6827/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на постанову Лисичанського міського суд Луганської області від 13 червня 2017 року у справі № 415/6827/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2016 року до Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_2, із адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, в якому просила суд, визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо припинення ОСОБА_2 з 01.03.2016 року виплати пенсії за віком; зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 01.03.2016 року на рахунок № 2652 відкритий у ТВБВ №10012/087 АТ "Ощадбанк" МФО 304665.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, як особа переміщена з району проведення антитерористичної операції. Пенсію отримувала до лютого 2016 року включно. Відповідач з березня 2016 року до теперішнього часу пенсійні виплати не здійснює. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, такими що вчинені не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України.

Постановою Лисичанського міського суд Луганської області від 13 червня 2017 року у справі № 415/6827/16-а позов задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо припинення ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року виплати пенсії за віком, протиправними. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області поновити з 01 березня 2016 року нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на рахунок 2652 відкритий у ТВБВ №10012/087 АТ "Ощадбанк" МФО 304665.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно витягу з протоколу № 24 від 12.12.2016 року засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в призначенні (поновленні) пенсії ОСОБА_2 відмовлено.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні. Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серія ЕМ № 502595 виданого 06 січня 2000 року Брянківським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

У зв'язку із проведенням антитерористичної операції позивач залишила місце свого проживання - м. Брянка, вул. Московська, 4/42, та переїхала до м. Лисичанська Луганської області, вул. Ворошилова, 46 де і зареєструвалась, що підтверджується копією довідки від 18.03.2015 р. №924009726 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

02.10.2014 року ОСОБА_2 звернулась до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську з заявою, в якій просила витребувати з Управління пенсійного фонду України в м. Брянка її пенсійну справу, про що свідчить копія відповідної заяви.

Згідно копії запиту, Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську звернулось до Управління пенсійного фонду України в м. Брянка для витребування пенсійної справи ОСОБА_2.

З копії розпорядження №824856 від 20.03.2015року вбачається, що ОСОБА_2 призначена пенсія за віком з 01.11.2014 р.

19.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Управління пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії за віком, про що свідчить копія відповідної заяви.

З копії пенсійної справи вбачається, що позивач як пенсіонер має рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк» для отримання пенсії, також наявна заява позивача про перерахування йому пенсії на цей рахунок.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї по факту проживання №6052 від 06.12.2016р., ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. При перевірці місця проживання - двері ніхто не відчинив. За адресою було залишено повідомлення про перевірку за фактичним місцем проживанням.

Згідно витягу з протоколу №24 засідання міської комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 12.12.2016 року, позивачу відмовлено у призначені (відновленні) соціальної виплати внутрішньо переміщеним особам, відповідно до п.13 Постанови КМУ від 08.06.2016 року №365.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними. Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2016 року на підставі витягу з протоколу № 24 від 12.12.2016 року засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в призначенні (відновленні) пенсії ОСОБА_2 відмовлено.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII). Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. Встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2016 року, що не спростовується представником відповідача. Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на витяг з протоколу № 24 від 12.12.2016 року засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким в призначенні (відновленні) пенсії ОСОБА_2 відмовлено.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058). Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з березня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а витяг з протоколу № 24 від 12.12.2016 року засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058. Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою. Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо. Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року № 3477-IV. Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дії пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з березня 2016 року. Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з березня 2016 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог. На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні. Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на постанову Лисичанського міського суд Луганської області від 13 червня 2017 року у справі № 415/6827/16-а - залишити без задоволення. Постанову Лисичанського міського суд Луганської області від 13 червня 2017 року у справі № 415/6827/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_3