Справа № 804/7561/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2017 рокусправа № 804/7561/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участі представників позивача Сорокіна В.В., Вельтіщевої Л.В., Красноьрижевої І.В. та представників відповідача Світач Ю.С., Зінкевич О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (на теперішній час Державна податкова інспекція у Новокодацькому районі міста Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року у справі № 804/7561/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення:

- Форми «В4» від 10.01.2014 року № , яким ПАТ «ДТЗ» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 6304634 грн. по декларації за грудень 2012 року;

- Форми «В1» від 10.01.2014 року № , яким ПАТ «ДТЗ» зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 20575814 грн. та 9633771 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року адміністративний позов задоволений.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення предстанивників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" зареєстрований виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська 09.11.1993 року за реєстраційним номером № 112/1; , з 30.07.1999 р. перебуває на обліку в СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську за реєстраційним номером 26. З січня 2014 року переведений на облік до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровську.

У період з 23.09.2013 р. по 11.12.2013 р. на підставі наказів СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську МГУМ від 31.10.2013 р. № 283, від 18.11.2013 р. № 326, від 05.12.2013 р. № 355, направлень від 19.09.2013 р. № 130/22.3, № 129/22.3, № 128/22.3, № 131/22.3, № 135/22.3, № 136/22.3, № 140/22.3, № 132/22.3, № 134/22.3, № 133/22.3, № 137/22.3, № 142/22.3, № 143/22.3, № 139/22.3, № 138/22.3, та плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2013 року, керуючись пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.6 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, посадовими особами відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено Акт від 18.12.2013 р. № 379/22.3-05393122.

За висновками Акту перевірки ПАТ "ДТЗ" порушено:

1. пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п.2ст.9 Закону України "Про систему оподаткування", пп. 135.5.14 п. 135.5 ст. 135 (з 01.07.2012 р. пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135), п. 138.1, п. 138.2, абз. г) пп. 138.10.2, абз. "е" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140, п. 146.16 ст. 146, п. 150.1ст. 150 Податкового кодексу України, з урахуванням вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 та п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток:

а) за період з 01.09.2009 р. по 31.03.2011 р. - на загальну суму 171 675 598 грн.

б) за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2012 р. на загальну суму 31 975 549 грн.

2. п. 4.1 ст. 4, пп. "д" п. 6.5 ст.6, пп. 7.3.6 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України з урахуванням вимог п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобов'язань з ПДВ на 10 743 589 грн.

п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.4.1 п. 7.4, п. 7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, ст.201 Податкового кодексу України з урахуванням вимог п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту з ПДВ на 16 136 859 грн.

що призвело до порушення пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме:

- заниження від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за листопад 2012 року на 242 343 грн.;

- завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту відповідних звітних (податкових) періодів на загальну суму 26 367 234 грн.

- заниження позитивного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту відповідних звітних (податкових) періодів на 755 557грн.

Вищевикладене призвело до порушення:

2.1 абз. "а" пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", абз. "а" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму, що підлягала бюджетному відшкодуванню за період з 01.10.2009 р. по 31.12.2012 року на 20 575 814 грн., в т.ч. по періодах: квітень 2010 р. - 606 167 грн., травень 2010 р. - 40 грн., жовтень 2010 р. - 125 763 грн., травень 2011 р. - 933 839 грн., червень 2011 р. - 8 450 грн., жовтень 2011 р. - 959 154 грн., листопад 2011 р. - 1 332 589 грн., грудень 2011 - 1 213 259 грн., січень 2012 р. - 1 317 905 грн., лютий 2012 р. - 76 565 грн., березень 2012 р. - 24 482 грн., квітень 2012 р. - 1 188 768 грн., травень 2012 р. - 627 779 грн., червень 2012 р. - 2 924 316 грн., липень 2012 р. - 755 374 грн., серпень 2012 р. - 1 777 148 грн., вересень 2012 р. - 2 962 942 грн., жовтень 2012 р. - 2 170 478 грн., листопад 2012 р. - 1 471 712 грн., грудень 2012 р. - 99 084 грн.

2.2 абз. "б" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів, який після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду, грудень 2012 року, в сумі 4 070 850 грн., в т. ч. по періодах:

- завищено залишок від'ємного значення з ПДВ на суму 4 313 193 грн. (березень 2010 р. - 117 009 грн., травень 2011 р. - 942 408 грн., квітень 2012 р. - 1 313 662 грн., червень 2012 р. - 940 751 грн., липень 2012 р. - 999 363 грн.) та

- занижено залишок від'ємного значення з ПДВ в розмірі 242 343грн., листопад 2012 року.

2.3 п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) податкового періоду у сумі 2 233 784 грн., грудень 2012 року.

3. п. 51.1. ст. 51 та пп. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України при поданні податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (за формою № 1 ДФ) за ІV квартал 2012 року з недостовірними даними та з помилками.

4. п. 327 ст. 327 Податкового кодексу України, у зв'язку з встановленням відсутності дозволу на спеціальне використання води у періоді з 02.07.2011 р. по 13.07.2011 р. включно, в результаті чого збір за спеціальне використання води за ІІІ квартал 2011 року занижено на 92 728,79 грн.

5. пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2011 та 2012 роки у сумі 15 829 799,28 грн.

6. встановлено порушення вимог п. 160.7 ст. 160 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи нерезидентів із джерелом їх походження з України в періоді, що перевірявся, на загальну суму 5 276, 45грн., у т. ч. за І квартал 2011 р. у сумі 5 276,45грн.

7. встановлено порушення вимог ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині ненадходження валютної виручки за експортні товари у сумі 60,52 дол.США; 0,40 Євро. (а. 169-171 Акту перевірки, а.с. 188-190 т. 1).

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем надані заперечення до СДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального ГУ Міндоходів.

31.12.2013 р. за № 19993/10/22.3-46, податковим органом, яким проведено перевірку, підготовлено відповідь "Про розгляд заперечень до Акту планової перевірки", згідно з якою висновки, зроблені в акті перевірки, визнані правомірними (а.с. 233-264 т. 1).

На підставі Акту перевірки від 18.12.2013 р. № 379/22.3-05393122 відповідачем 10.01.2014 року винесені податкові повідомлення-рішення:

- форми "В4" № , згідно з яким Публічному акціонерному товариству "Дніпропетровський трубний завод" зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ на 6 304 634 грн. по декларації за грудень 2012 р. (а.с. 193 т. 1);

- форми "В1" № , згідно з яким Публічному акціонерному товариству "Дніпропетровський трубний завод" зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 20 575 814,0 грн. та 9 633 771 грн. - штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 195 т. 1).

Як встановлено судом, підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень стали висновки податкового органу, зафіксовані в Акті від 18.12.2013 р. № 379/22.3-05393122, про:

1. заниження об'єкту оподаткування податком на додану вартість на 10 723 161 грн. внаслідок продажу трубної продукції контрагентам-покупцям (вітчизняним) ПрАТ "Керамет", ТОВ "Південтрансбудкомплект", АТ "УГМК", ТОВ "Феррум Плюс", ТОВ "Метінвест-СМЦ", ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест", ТОВ "Регіон" за цінами, нижчим за звичайні (а. 73,76 акту перевірки, а.с. 92, 95 т. 1);

2. завищення податкового кредиту грудня 2009 року на 1 015 401 грн. за рахунок податкової накладної від 13.12.2009 р. № 8393, виписаної Корпорацією "ІСД", на загальну суму 6 092 403,34 грн., в т.ч. 1 015 401 грн. ПДВ, яку ПАТ "ДТЗ" фактично отримав 15.01.2010 р. за вх. 35 (а. 90 акту перевірки, а.с. 109 т. 1);

3. завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ 244 202,00 грн. за рахунок дефектних первинних документів, отриманих від контрагентів-постачальників ТОВ "Арсенал Буд МР", ТОВ "ПКФ-Донсервіс", ТОВ "Дніпро-Метал", ТОВ "Промислова група "Серсор", ПП "Альтекс Еко Груп", оскільки реальність проведення господарської операції по яких не можливо підтвердити з урахуванням відсутності останніх за зареєстрованою юридичною адресою (а. 91-94 акту перевірки, а.с. 113 т. 1);

4. завищення податкового кредиту на загальну суму 14 833 991,0 грн. за рахунок отриманих від ДП "Придніпровська залізниця" та від ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" податкових накладних, що виписані з порушенням (не є зведеними податковим накладними) - а. 95 акту перевірки, а.с. 114 т. 1);

5. завищення податкового кредиту за рахунок відсутності коригування податкового кредиту при списанні кредиторської заборгованості на 34 581 грн. (а. 96 акту перевірки, а.с. 115 т. 1).

6. завищення від'ємного значення ПДВ на суму 20428 гривень за наслідками отримання послуг від нерезидента (порушення позивачем не оскаржується).

Не погодившись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України під витратами розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, котрі враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, за приписами п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, платник податків має право віднести будь-які витрати до складу витрат за умови їх здійснення в межах своєї господарської діяльності, документального підтвердження відповідних витрат шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до вимог п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Стаття 201 Податкового кодексу України встановлює порядок складання та вимоги до податкових накладних.

Відповідно до вимог п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі Положення), забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Оцінюючи податкові наслідки господарських операцій, суд повинен перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв'язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Так, 06.06.2010 року між позивачем (Покупець) та ТОВ «Арсенал Буд МР» (Продавець) укладено договір № 274/5, за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця феросплави згідно специфікацій, які є невідємною частиною вказаного договору.(т. 2 а. с. 241)

На підтвердження виконання вказаного договору надав:

- Специфікацію № 1 (т. 2 а. с. 242)

- Податкова накладна (т. 2 а. с. 243, 246)

- Рахунок (т. 2 а. с. 244)

- Видаткова накладна (т. 2 а. с. 244)

- Реєстр платіжних доручень по видаткам (т. 2 а. с. 245, 248)

- Видаткова накладна (т. 2 а. с. 247)

- Рахунок-фактура (т. 2 а. с. 248)

14.12.2011 року між позивачем ( Покупець) та ТОВ «Дніпро-метал» ( Продавець) укладено договір поставки № 484/5, за умовами якого Продавець зобов'язаний передати у власність Покупця металопрокат згідно специфікацій, які є невідємною частиною вказаного договору. (т. 5 а. с. 33)

На підтвердження:

- Податкова накладна (т. 5 а. с.34)

- Видаткова накладна (т. 5 а. с. 35)

- Рахунок-фактура (т. 5 а. с. 36)

- Прибутковий ордер (т. 5 а. с. 37)

- Реєстр платіжних доручень по видаткам (т. 5 а. с. 38)

13.07.2012 року між позивачем ( Покупець) та ТОВ Промислова група «Сенсор» (Продавець) укладено договір поставки № 226/5,за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця електрообладнання згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною вказаного договору. (т. 5 а. с. 40)

На підтвердження:

- Податкова накладна (т. 5 а. с. 41, 48)

- Реєстр платіжних доручень по видаткам (т. 5 а. с. 42, 49)

- Видаткова накладна (т. 5 а. с. 43, 46)

- Прибутковий ордер (т. 5 а. с. 44, 47, 50)

- Рахунок (т. 5 а. с. 45, 51)

14.04.2010 року між позивачем (Покупець) та ТОВ «ПКФ-Донсервіс» (Продавець) укладено договір № 161/5, за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця періклазовий порошок, вогнетривку продукцію, будівельні матеріали згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною вказаного договору. ( т. 7 а. с. 49)

На підтвердження:

- Додаткова угода ( т. 7 а. с. 50,51)

- Податкова накладна ( т. 7 а. с. 52-54, 60, 65-68, 75, 82, 84, 92, 96-99, 106)

- Видаткова накладна ( т. 7 а. с. 55, 62, 70, 78, 86, 93, 101)

- Прибутковий ордер ( т. 7 а. с. 56 , 63, 71, 79, 87, 95, 102)

- Рахунок-фактура ( т. 7 а. с. 57, 64, 72-74, 80-81, 89, 94, 103-105)

- Реєстр платіжних доручень по видаткам ( т. 7 а. с. 58-59, 61, 69, 76-77, 83, 85, 100, 107)

Висновки податкового органу про дефектність первинної документації контрагентів-постачальників ТОВ "Арсенал Буд МР", ТОВ "ПКФ-Донсервіс", ТОВ "Дніпро-Метал", ТОВ "Промислова група "Серсор", ПП "Альтекс Еко Груп", а відтак неправомірність формування позивачем податкового кредиту за рахунок сум ПДВ по податковим накладним, отриманих від таких постачальників, ґрунтуються в акті перевірки на тому, що реальність проведення господарської операції по кожному контрагенту-постачальнику не можливо підтвердити з урахуванням відсутності останніх за зареєстрованою юридичною адресою.

Суд вказані висновки вважає необгрунтованими, оскільки акт перевірки та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що означені контрагенти позивача на момент вчинення відповідної господарської операції не були платниками податку та не здійснювали господарську діяльність або не мали .

Більш того, відповідачем не надано до суду інформації про підтвердження факту незнаходження ТОВ "Арсенал Буд МР", ТОВ "ПКФ-Донсервіс", ТОВ "Дніпро-Метал", ТОВ "Промислова група "Серсор", ПП "Альтекс Еко Груп" за зареєстрованим місцезнаходженням, актів про неможливість проведення зустрічної звірки у зв'язку з незнаходженням підприємства за юридичною адресою, витягу з ЄДР з відповідним записом.

Натомість, дослідивши акт перевірки від 18.12.2013 р. № 379/22.3-05393122 судом встановлено, що первинна документація ПАТ "ДТЗ" на відповідність її вимогам Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Законів України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на момент спірних відносин) не досліджувалась відповідачем. В акті перевірки відсутні будь-які посилання перевіряючих на можливі порушення щодо їх оформлення, що виключає належність, обґрунтованість, доведеність висновків акту перевірки щодо невірного формування податкового кредиту за рахунок накладних від ТОВ "Арсенал Буд МР", ТОВ "ПКФ-Донсервіс", ТОВ "Дніпро-Метал", ТОВ "Промислова група "Серсор", ПП "Альтекс Еко Груп".

Стосовно висновків податкового органу щодо продажу трубної продукції власного виробництва вітчизняним покупцям ПрАТ "Керамет", ТОВ "Південтрансбудкомплект", АТ "УГМК", ТОВ "Феррум Плюс", ТОВ "Метінвест-СМЦ", ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест", ТОВ "Регіон" за цінами, нижчими за звичайні, а відтак заниження позивачем об'єкту оподаткування суд зазначає наступне.

Норми Закону України "Про ціни та ціноутворення", Цивільного та Господарського кодексів України надають суб'єктам підприємницької діяльності гарантії і свободи при здійсненні на власний ризик господарської діяльності, в тому числі і можливість самостійно визначати вартість продукції, що передбачається до продажу, та містять заборону державним органам втручатись в підприємницьку діяльність, крім випадків, передбачених законодавчими актами.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про ціни та ціноутворення" суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни та державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.

Статтею 11 Закону України "Про ціни та ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Відповідно до пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України звичайна ціна-ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до п. 8 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у випадках, визначених Податковим кодексом України, до вступу в дію статті 39 цього кодексу застосовується пункт 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Згідно до пункту 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлені наступні правила визначення звичайних цін. Якщо цим пунктом не передбачено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склались на ринку ідентичних (за їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг).

Положення пп. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачає, що для визначення звичайної ціни товару (роботи,послуги) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована.

При цьому враховуються звичайні ціни при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Судом встановлено, що в ході перевірки ПАТ "ДТЗ" відповідно до вимог пп. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" для визначення звичайної ціни трубної продукції податковим органом використано аналітичну таблицю співставлення цін реалізації готової продукції та звичайних цін по господарським операціям з контрагентом-покупцем ТОВ "Регіон" на підставі укладених з ним господарських договорів.

Виходячи з вищевикладеного перевіряючими було використано ціни, які склалися у відповідні періоди на товари ідентичні (однорідні) тим, що продавались ТОВ "Регіон" у спів ставних умовах, а також з максимально наближеними умовами поставки.

Суд зазначає, що висновки акту перевірки про невідповідність цін поставок вітчизняним покупцям трубної продукції рівню "звичайних цін" здійснено з порушенням чинного законодавства, зокрема п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Оскільки використані ціни податковим органом не є "звичайними цінами" в розумінні п. 1.20 ст. 1 вказаного закону для поставок підприємством трубної продукції іншим вітчизняним покупцям. Відповідачем не здійснювалось визначення собівартості продукції за договорами з іншими контрагентами ніж ТОВ «Регіон», тобто висновки податкового органу носять характер припущень і не ґрунтуються на відповідних методиках розрахунку звичайних цін.

Більш того, факт реалізації товару за договірними цінами встановлено також актом перевірки.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач не порушував вимоги закону щодо заниження ціни товару, оскільки продукція, що реалізовувалась, була продана за договірними цінами, тобто за домовленістю між виробником - ПАТ "ДТЗ" (продавцем) і споживачем (покупцем) продукції. У зв'язку з чим, є безпідставним перерахунок сум податкових зобов'язань з ПДВ, обчислений виходячи з сум перевищення звичайних цін над цінами поставки по операціях з реалізації готової продукції вітчизняним покупцям.

Стосовно висновків акту перевірки про завищення позивачем податкового кредиту на 14 833 991,0 грн. внаслідок віднесення до його складу сум ПДВ за невірно виписаними (не є зведеними) податковими накладними від ДП "Придніпровська залізниця" та від ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що впродовж 2011-2012 років позивачем формувався податковий облік за рахунок отриманих накладних від ДП "Придніпровська залізниця" та від ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго".

В акті перевірки перевіряючими зроблено висновок, що зведені податкові накладні ДП "Придніпровська залізниця" (в сумі ПДВ 14 679 654,00 грн.) та від ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" (в сумі ПДВ 154 338 грн.) складені означеними контрагентами на суму попередньої оплати товарів (послуг), а отже не є зведеними.

З урахуванням наявних в матеріалах справи документів а також документів, що досліджувались перевіряючими під час перевірки, суд вважає, що відповідні висновки безпідставні та недоведені.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що форма та порядок заповнення податкової накладної затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику. Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

День виникнення податкових зобов`язань продавця визначається за правилами пункту 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в якому зазначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачанням товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг,що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У відповідності з п. 6.3, п. 14, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 року № 1379 не дає права покупцю на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, зокрема, порушення порядку заповнення податкової накладної. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1379 у разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер при постійних зв'язках із покупцем, покупцю може бути виписана зведена податкова накладна, виходячи із визначеної у договорі періодичності оплати поставлених товарів/послуг(один раз на п`ять днів; один раз на десять днів тощо), але не рідше одного разу на місяць і не пізніше останнього дня місяця. При цьому до зведеної податкової накладної обов'язково додається реєстр товаротранспортних накладних чи інших відповідних супровідних документів, згідно з якими здійснено постачання товарів/послуг.

Аналіз змісту наведених правових приписів дозволяє дійти висновку, що за загальним правилом податкова накладна повинна виписуватись на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на кожну суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Для виписки зведеної податкової накладної необхідна наявність одночасно двох умов:

1) постачання товарів/послуг повинне мати безперервний або ритмічний характер при постійних зв'язках з покупцем,

2) у договорі повинна бути визначена періодичність оплати поставлених товарів.

При цьому фактичні обсяги здійснених поставок товарів/послуг обов'язково підтверджуються реєстром товаротранспортних накладних чи інших відповідних супровідних документів, згідно з якими здійснено постачання товарів/послуг.

З огляду на останні положення податковим органом здійсненний висновок, що порядок складання зведених податкових накладних не поширюється на попередню оплату товарів/послуг, що підлягають постачанню в майбутньому, оскільки такі накладні можуть бути виписані лише на фактично поставлені товари/послуги з обов'язковим підтвердженням відповідними документами фактичної поставки таких товарів/послуг.

Проте такий висновок суперечить положенням пункту 187.1 статті 187 та пункту 198.2 статті 198 ПК України, які не розділяються податкові накладні в залежності від того, якою є перша подія за господарською операцією.

Відповідно і Порядком № 1379 затверджено лише один вид форми податкової накладной незалежно від того, за якою подією остання складається. Крім того, вказаний Порядок не містить норми стосовно заборони виписувати податкову накладну за фактом попередньої (авансової) оплати товару.

З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що зазначення в пункті 15 Порядку № 1379 припису щодо обов'язкового додавання реєстру товаротранспортних накладних чи інших відповідних супровідних документів, згідно з якими здійснено постачання товарів/послуг, стосується саме податкової накладної, яка виписана за фактом відвантаження (постачання) товарів. Проте це правило не може нівелювати та виключати право постачальника товару виписати зведену податкову накладну за фактом зарахування коштів від покупця, оскільки така можливість прямо передбачена статтею 187 ПК України.

При цьому, враховуючи правило "першої події" визначення податкових зобов'язань постачальника, податкова накладна на суму попередньої оплати товарів/послуг складається на дату отримання постачальником такої попередньої оплати.

Форма податкової накладної, як зазначалось вище, є єдиною і уніфікованою, а не лише для одного виду першої події і це є правильним, оскільки вона породжує єдиний правовий наслідок - виникнення у постачальника податкового зобов'язання у відповідній сумі та кореспондуючого права у покупця на податковий кредит.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що зведені податкові накладні ДП "Придніпровська залізниця" та ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" за фактами попередньої оплати товару позивачем як покупцем виписані правомірно і з урахуванням відсутності висновків податкового органу про нереальність цих господарських операцій приходить до висновку про протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень в цій частині.

Стосовно формування податкового кредиту за рахунок податкової накладної від 13.12.2009 р. № 8393, виписаної контрагентом-продавцем Корпорацією "ІСД", суд зазначає наступне.

В акті перевірки податковим органом зазначено про невірне формування ПАТ "ДТЗ" податкового кредиту, а відтак і податкових зобов'язань з ПДВ в грудні 2009 року, яке сталось внаслідок невірного віднесення 1 015 401 грн. ПДВ до податкового кредиту грудня 2009 року, хоча відвантаження відбулося в січні 2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору від 05.05.2003 № 241/5, укладеного ВАТ "ДТЗ" (покупець) та Корпорацією "ІСД" (продавець) з продажу металопродукції у кількості, асортименті, за цінами а стандартами, що вказані у специфікаціях, та Додатку № 11-09 від 02.12.2009 р., який узгоджує Специфікацію № 11-09, Корпорацією "ІСД" у грудні 2009 року виписано рахунок-фактуру від 31.12.2009 р. № 337/227341 на поставку на адресу ПАТ "ДТЗ" трубної заготівки на загальну суму 6 092 403,34 грн., в т. ч 1 015 400,56 грн. ПДВ.

Відвантаження відбулось 31.12.2009 р., що засвідчує видаткова накладна від 31.12.2009 р. № 337/227341 пм. Того ж дня 31.12.2009 р. Корпорацією "ІСД" виписано податкову накладну № 8393 на загальну суму 6 092 403,34 грн., в т. ч 1 015 400,56 грн. ПДВ., тобто по першій події - відвантаження.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що податкова накладна правомірно виписана по першій події - даті відвантаження товару 31.12.2009, а тому позивач мав право формувати податковий кредит за цією накладною саме у грудні 2009 року.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на приписи пункту 7.5.1 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який був чинним на час виникнення спірних праввіідносин, та згідно з яким датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, право на формування податкового кредиту у покупця виникає не з дати відвантаження товару та виписки податкової накладної, а з дати отримання останньої. Під час перевірки встановлено, що зазначена податкова накладна фактично отримана позивачем 15 січня 2010 року (т. № 1 а.с. 109) і ця обставина останнім не заперечується.

З огляду на вказане право на податковий кредит у позивача виникло лише з січня 2010 року, а тому ним безпідставно було використано податкову накладну № 8393, виписану корпорацією «ІСД», при формуванні податкового кредиту за грудень 2009 року, у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення в цій частині прийняті правомірно.

Стосовно висновків податкового органу в Акті перевірки від 18.12.2013 р. № 379/22.3-05393122 року про порушення в частині невідкоригованого податкового кредиту по списаній кредиторській заборгованості по отриманих товарах (послугах), по розрахунках за які сплинув термін давності, за період лютий 2011 р. - грудень 2012 р., суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що норми Закону № 168/97 не передбачають коригування податкового кредиту за перебігом строку позовної давності.

Обставини справи в цій частині полягають в тому, що позивачем з різних підстав не було здійснено оплату отриманого товару на загальну суму 34581 грн (т. № 1 а.с. 115), термін оплати з урахуванням строків позовної давності сплинув, у зв'язку з чим вказана кредиторська заборгованість підлягає списанню.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Товари/послуги, отримані платником податку та не оплачені ним протягом терміну позовної давності, вважаються безоплатно отриманими, а тому право на податковий кредит стосовно таких товарів/послуг платник податків втрачає.

Підстави коригування раніше відображеного ПДВ наведені в п. 192.1 ст.192 ПК України, згідно з яким якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Перелік можливих ситуацій після слова «включаючи» суд першої інстанції вважав вичерпним, проте за правовою конструкцією зазначеної норми коригування раніше відображеного ПДВ повинна здійснюватись після будь-якої зміни вартості товарів/послуг, а тим більше при зменшенні такої вартості на 100% як в даному випадку.

З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення в цій частині прийняті правомірно і скасуванню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення підлягають частковому скасуванню, а саме:

- податкове повідомлення-рішення форми "В4" № , згідно з яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ на 6 304 634 грн. по декларації за грудень 2012 підлягає скасуванню на суму 5 970 051 грн(160897 грн - нереальність здійснення господарських операцій; 2418260 грн - доведення бази реалізації до звичайних цін; 3390894 грн - формування податкового кредиту за зведеними податковими накладними);

- податкове повідомлення-рішення форми "В1" № , згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 20 575 814 грн та 9 633 771 грн. штрафних (фінансових) санкцій підлягає скасуванню в частині зменшення суми бюджетного відшкодування на 19 831 303 гривень (83305 грн - нереальність здійснення господарських операцій; 8304901 грн - доведення бази реалізації до звичайних цін; 11443097 грн - формування податкового кредиту за зведеними податковими накладними) та застосування штрафних санкцій на суму 9 445 133 грн (37844 - нереальність здійснення господарських операцій; 3794121,5 грн - доведення бази реалізації до звичайних цін; 5613167,5 грн - формування податкового кредиту за зведеними податковими накладними).

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової про часткове задоволенні позовних вимог.

Повний текст складений 7 серпня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 196, 198, 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року у справі № 804/7561/15 скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі міста Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 10 січня 2014 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення ПДВ на 5 970 051 (п'ять мільйонів дев'ятсот сімдесят тисяч п'ятдесят одна) гривень.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі міста Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 10 січня 2014 року № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування на 19 831 303 (дев'ятнадцять мільйонів вісімсот тридцять одна тисяча триста три) гривень та застосування штрафних санкцій на суму 9 445 133 (девять мільйонів чотириста сорок п'ять тисяч сто тридцять три) гривень.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» сплачений судовий збір у сумі 560 (п'ятсот шістдесят) гривень 03 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі міста Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко