Справа № 826/18853/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 серпня 2017 року № 826/18853/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Ер Лікід Єнакієве» до Головного правління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов приватного акціонерного товариства «Ер Лікід Єнакієве» (далі - позивач) до Головного правління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від: 05.09.2016 р. №, №, №, №, № та від 16.11.2016 р. № (далі - оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки складені відповідачем на підставі висновків акту перевірки, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/18853/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представники відповідача заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, а також відсутність заперечень з цього приводу з боку представників сторін, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи та узгоджується із поясненнями представників сторін, відповідачем проведено перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 17.08.2016 р. №250/26-15-14-01-01/37837486 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

На підставі акту перевірки, відповідачем складено оскаржувані рішення:

- 05.09.2016 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 7 757,00 грн. за основним платежем та у розмірі 1 939,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- 05.09.2016 р. №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 16 574 331, 00 грн.;

- 05.09.2016 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 38 297, 00 грн. за основним платежем та у розмірі 9 574, 25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- 05.09.2016 р. №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 38 298, 00 грн. та застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 9 574, 50 грн.;

- 05.09.2016 р. №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 75 161 164, 00 грн.;

- 05.09.2016 р. №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 6 223, 40 грн. за податковим зобов'язанням та у розмірі 4 558, 24 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, рішення №, № та № скасовані в частині висновків акту перевірки щодо завищення позивачем податкового кредиту на суму 43 698, 00 грн. ПДВ, та у відповідній частині штрафних санкцій. Рішення №, № та № залишено без змін.

Враховуючи викладене, 16.11.2016 р. відповідачем прийнято №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 38 298, 00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу.

Тобто, як вбачається з викладеної норми, оскаржувані позивачем рішення №, № та № вважаються відкликаними в частині, яка скасована контролюючим органом.

При цьому, чинними є оскаржувані позивачем рішення від 05.09.2016 р. №, №, №, №, № та від 16.11.2016 р. №.

Як вже зазначено вище, оскаржувані позивачем рішення прийнято на підставі акту перевірки, згідно з висновками якого, позивачем порушено:

- п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства на суму 7 757, 00 грн. за 2013 р. та завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування від усіх видів діяльності з податку на прибуток у сумі 16 574 331, 00 грн. за період 2014 р.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ в сумі 38 297, 00 грн. за період липень 2014 р.;

- п. 200.1, п. 200.4, п. 200.14 ст. 200 ПК України, у результаті чого безпідставно задекларовано суму ПДВ, що заявлена до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на суму 75 199 462, 00 грн., а саме: за січень 2014 р. - 16 442 938, 00 грн., за лютий 2014 р. - 2 408 903, 00 грн., за березень 2014 р. - 20 676 247, 00 грн., за квітень 2014 р. - 7 657 608 , 00 грн., за травень 2014 р. - 3 034 860, 00 грн., за червень 2014 р. - 23 693 43, 00 грн., за грудень 2014 р. - 1 285 470, 00 грн.;

- п. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті чого занижено зобов'язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 6 223, 40 грн. за період 2013 р.

Стосовно протиправності оскаржуваних рішень № та №, суд зазначає наступне.

Нормативними підставами для прийняття вказаних рішень є порушення позивачем п. 200.1, п. 200.4, п. 200.14 ст. 200 ПК України.

Так, контролюючим органом виявлено відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ за період січень 2014 р.- червень 2014 р. та грудень 2014 р. на загальну суму 75 199 462, 00 грн.

Відповідно до п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду».

Зазначені положення встановлюють наступні умови реалізації права платника податків на отримання бюджетного відшкодування ПДВ:

- значення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду є від'ємним;

- сума ПДВ фактично сплачена отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України.

У ході судового розгляду справи позивач наполягав та тому, що положення зазначених норм ПК України ним дотримано повністю.

Суд зазначає, що в акті перевірки не встановлено жодних порушень позивачем порядку формування податкового кредиту та, як наслідок, від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту.

На думку відповідача, позивач формував від'ємне значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у зв'язку з реалізацією інвестиційного проекту «Повітрянорозподільча установка потужністю 1400, м. Єнакієве» на орієнтовну вартість 85 млн. Євро.

Задля реалізації даного проекту здійснювався імпорт складової комплексного об'єкта: повітрянорозділюване устаткування ПРУ-1400, призначене для виробництва цільових продуктів (кисню, азоту, аргону) з атмосферного повітря ректифікаційним методом з Італії, Бельгії, Німеччини, Польщі, Франції. Обладнання виробляється, підготовлюється та постачається компанією Air Liquide Engineering S.A. (перейменована згодом в Air Liquide Global E&C Solutions S.A., Франція).

Крім того, в рамках згаданого проекту позивач придбавав значний обсяг робіт/послуг генерального підряду з будівництва об'єкту від контрагента Іноземного Підприємства «ЕР ЛІКІД ГЛОБАЛ І ЕНД СІ СОЛЮШЕНЗ Україна» згідно з договором генерального підряду від 30.09.2011 р. та договору генерального підряду від 31.05.2013 р., відповідно до умов яких, генеральний підрядник виконує роботи щодо координації детального проектування, будівництва, нагляду, введення в експлуатацію та пуск ПРУ-1400, а також інші види будівельних, інжинірингових, проектувальних, технічних робіт/послуг, матеріалів, пов'язаних з будівництвом повітророзподільної установки. Позивач також придбавав інші послуги й матеріали, необхідні для ведення виробничо-господарської діяльності.

На підставі вказаних операцій щодо реалізації проекту та ведення своєї основної діяльності позивачем правомірно формувався податковий кредит.

Позивач наголошував, що законодавчими умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, які підтверджують факт понесення витрат на придбання таких товарів (робіт, послуг).

При цьому, як пояснив позивач та не заперечував відповідач, в акті перевірки вказано, що перевіркою правомірності застосування ставок оподаткування ПДВ, операцій з придбання та зберігання ТМЦ, здійснення попередньої оплати - порушень не встановлено. Будь-які претензії до операцій поставок з боку податкового органу відсутні.

Операції щодо постачання товарів та послуг, на підставі яких сформовано податковий кредит позивача, та, як наслідок, від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, які містяться у матеріалах справи, до яких у контролюючого органу відсутні будь-які зауваження.

У ході судового розгляду справи позивач пояснив та на підтвердження своїх слів надав до суду пакет документів, який долучено до матеріалів справи, що Єнакіївським ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області вже проводились позапланові податкові перевірки позивача за аналогічні періоди та з аналогічних питань. При цьому, жодних порушень щодо порядку формування податкового кредиту та заявлення сум від'ємного значення ПДВ до бюджетного відшкодування не виявлено.

В акті перевірки зазначено про:

- довідку перевірки достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ №359/26/05-11-15-01-114-3/37837486 від 20.06.2014 р. (перевіряємий період січень 2014 р.);

- довідку перевірки достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ №453/35/05-11-15-01-114-3/37837486 від 20.06.2014 р. (перевіряємий період лютий 2014 р.);

- довідку перевірки достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ №571/45/05-11-15-01-114-3/37837486 від 20.06.2014 р. (перевіряємий період березень 2014 р.);

- довідку перевірки достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ №664/35/05-11-15-0І-114-3/37837486 від 20.06.2014 р. (перевіряємий період квітень 2014 р.);

- довідку перевірки достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ (перевіряємий період травень 2014 р.);

- довідку перевірки достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ (перевіряємий період червень 2014 р.).

Разом з тим, контролюючий орган не прийняв до уваги та не надав жодної оцінки тому факту, що питання правомірності й достовірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування ПДВ за аналогічний період уже перевірялося відповідним податковим органом та було підтверджено відповідними довідками по результатам перевірок.

В якості фактичного обґрунтування позбавлення позивача права на бюджетне відшкодування контролюючий орган посилався на наступні обставини: на дату проведення перевірки у податкових інспекторів відсутня можливість провести інвентаризацію основних фондів позивача та підтвердити чи простувати факт наявності основних фондів, які за даними бухгалтерського обліку знаходяться на балансі позивача та розташовані в зоні АТО; немає можливості підтвердити чи спростувати факт наявності таких основних фондів.

Керуючись викладеними вище фактичними обставинами, контролюючий орган прийшов до висновку, що позивач протиправно не нарахував податкові зобов'язання ПДВ, виходячи із вартості придбання товарів/послуг за січень 2014 р. - червень 2014 р. та листопад 2014 р. - грудень 2014 р. в сумі 75 845 466, 00 грн.

При цьому, сам по собі факт знаходження основних засобів та інші активів позивача на території України, де проводиться АТО, жодним чином не дає права стверджувати про початок використання позивачем таких активів не в господарській діяльності.

Проведення інвентаризації ТМЦ, які знаходяться в зоні АТО, відповідно до чинного законодавства здійснюється: а) у випадку знищення/пошкодження ТМЦ; б) після проведення АТО (постанова Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 р. №116 про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, наказ Міністерства фінансів України від 19.12.2014 р. №1214 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів з інвентаризації активів та зобов'язань», лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.06.2015 р. №2731-10/19791-07, лист Міністерства юстиції України від 04.06.2015 № 5777-0-4-15/8.1).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Отже, відповідно до чинного в Україні законодавства, антитерористична операція є тимчасовим заходом, який проводиться з метою, яка вказана в рішенні Ради національної безпеки і оборони України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №428-р від 05.05.2015 р. затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, серед яких, у тому числі м. Донецьк та м. Єнакієве, Донецької області (місцезнаходження основних засобів позивача).

Позивач несе усі ризики, пов'язані з перебуванням майна в зоні АТО, проте останнє на даний час продовжує існувати, не є пошкодженим та не є знищеним.

Згідно з ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

При цьому, ст. 42 вказаного Кодексу визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Тобто господарська діяльність - це діяльність, що несе в собі як мету одержання прибутку, так і ризик збитків.

Відповідно до відомостей, які містяться в ЄДР та статуті позивача, основним видом його господарської діяльності є «виробництво промислових газів (основний)». До інших, зокрема, віднесено «діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами».

Промислові гази (кисень, азот, аргон тощо) можуть бути виготовлені лише завдяки повітряно-розподільчим установкам, спорудженими/придбаними позивачем. Відтак, саме завдяки цим активам позивач здійснює зазначений вище основний вид діяльності.

Те, що доступ до повітряно-розподільчих комплексів, а також господарська діяльність позивача є утрудненими з підстав, незалежних від позивача (через проведення АТО), не дає підстав контролюючому органу стверджувати про порушення норм податкового законодавства та необхідність нарахувань податкових зобов'язань ПДВ на ціну раніше придбаного обладнання та робіт під час реалізації зазначеного вище інвестиційного проекту.

Позивач здійснив витрати на реалізацію інвестиційного проекту по спорудженню та модернізації повітряно-розподільчого комплексу з метою використання його у власній господарській діяльності. Саме завдяки цим основним засобам позивач може здійснювати господарську діяльність.

Основними покупцями промислових газів, вироблених позивачем, є ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» та ТОВ «Ер Лікід Юкрейн» згідно з умовами довгострокової угоди на постачання газів від 17.06.2011 р. та договору купівлі-продажу №ALU_L/2013-008 від 22.01.2013 р.

За період із 01.02.2013 р. по 31.12.2014 р. ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» придбав у позивача промислових газів в обсязі 657 728 581 куб. м на загальну суму 594 956 206, 35 грн. з ПДВ.

У позивача наявні всі первинні документи на підтвердження реалізації зазначеної продукції, зокрема, податкові накладні, видаткові накладні, акти приймання-передачі промислових газів за перевіряємий період - 2014 р. Дані документи надавалися до перевірки і у контролюючого органу відсутні до них будь-які зауваження. Також такі документи містяться у матеріалах справи.

Позивач надавав копію листа ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» від 07.10.2016 р. вих. №731012-898, відповідно до якого, останній підтверджує придбання у позивача зазначеного вище обсягу промислових газів в межах періоду податкової перевірки. Додатково ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» в листі наголошує, що вироблені та поставлені позивачем промислові гази є вкрай важливими та невід'ємними для здійснення виробництва чавуну та сталі, оскільки такі промислові гази необхідні для доменного та конверторного виробництва.

Загалом за підсумками 2014 р. позивачем задекларовано дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг), в тому числі з реалізації промислових газів, в сумі 262 513 054, 00 грн.

Факт перебування станом на 2016 р. активів позивача на території України, де проводиться АТО, не дає жодного права відповідачу стверджувати про початок використання придбаних та спожитих у 2013 та 2014 роках товарів/послуг в операціях, що не є господарською діяльністю позивача.

Судова практика, що склалася у подібній категорії спорів, також виходить з того, що припущення контролюючого органу про те, що майно, яке знаходиться в зоні АТО, перестало використовуватися в господарській діяльності платника податків, є неправомірними без належних та допустимих доказів (до прикладу, знищення майна) (хвала Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 р. у справі № К/800/24098/16).

Стосовно протиправності оскаржуваного рішення № , суд зазначає наступне.

Нормативними підставами для прийняття такого рішення є порушення позивачем п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України. На думку відповідача, позивачем завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності з податку на прибуток у сумі 16 574 331, 00 грн.

Єдиною фактичною підставою для таких висновків стало знаходження основних засобів позивача в зоні АТО. Відтак, на переконання контролюю органу, позивач не має права на формування амортизаційних витрат.

Згідно з позицією відповідача, позивачем для ведення своєї основної діяльності було придбано основні фонди, а саме повітряно-розподільчу установку (комплекс) «Повітряно-розподільча установка Linde» (за допомогою якої виробляється та поставляється кисень, азот та аргон на металургійний завод).

Згідно з первинних документів, придбання такої установки відбулося 30.01.2013 р. (договір купівлі-продажу від 26.12.2012 р.), вартість активів (без ПДВ) становить 313 876, 31 тис. грн., сума ПДВ 62 775, 26 тис. грн., установку поставлено на облік як основний засіб.

У позивача наявні всі необхідні первинні документи на придбання установки «Повітряно-розподільча установка Linde», які підтверджують правомірність амортизації даного основного засобу, зокрема:

- договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості від 26.12.2012 р. «Повітряно-розподільча установка Linde», що складається з: власне повітряно-розподільної установки (ПРУ) Linde; скрубери, С44, С45; адсорберів, С42, С43; теплообмінників, С40; «СоШ Вох», С39; будівель машинної зали з допоміжними приміщеннями СІ3-1, С13-1, загальною площею 958,3 кв.м; резервуарного парку, С46, С47, С48;

- акт прийому-передачі об'єкту нерухомості від 31.01.2013 р.;

- договір купівлі-продажу №12-004475 від 26.12.2012 р.;

- акт прийому-передачі майна від 31.01.2013 р. до договору купівлі-продажу №12- 004475 від 26.12.2012 р.;

- договір купівлі-продажу №12-004489 від 26.12.2012 р.;

- акт прийому-передачі майна від 31.01.2013 р. до договору купівлі-продажу №12-4489 від 26.12.2012 р.;

- договір купівлі-продажу №12-004490 від 26.12.2012 р.;

- акт прийому-передачі майна від 31.01.2013р. до договору купівлі-продажу №12-4490 від 26.12.2012 р.;

- наказ №1/01.2013 від 31.01.2013 р. про ввід в експлуатацію основних засобів і визначення строків їх експлуатації;

- акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 31.01.2013 р.;

- наказ №2/01.2013 від 31.01.2013 р. про ввід в експлуатацію основних засобів і визначення строків їх експлуатації;

- акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 31.01.2013 р.;

- наказ №2/06.2013 від 27.06.2013 р. про введення в експлуатацію основних засобів і визначення строків їх експлуатації;

- акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 27.06.2013 р.;

- наказ №2/12.2013 від 23.12.2013 р. про ввід в експлуатацію основних засобів і визначення строків їх експлуатації;

- акти приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів від 23.12.2013 р.;

- акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 23.12.2013 р.;

- податкова накладна №3101009 від 31.01.2013 р.;

- податкова накладна №3101011 від 31.01.2013 р.;

- податкова накладна №1 від 30.01.2013 р.;

- податкова накладна №4 від 31.01.2013 р.;

- податкова накладна №6 від 31.01.2013 р.;

- податкова накладна №2 від 31.01.2013р.

Позивач повністю дотримався положень п.п. 14.1.3 ст. 14, п.п. 138.8.5 ст. 138, ст.ст. 144- 146 ПК України та відніс до складу загальновиробничих витрат амортизацію основних засобів загальновиробничого призначення за прискореним методом.

Як уже зазначено вище, позивач використовує основні засоби в господарській діяльності, такі основні засоби не є знищеними, завдяки останнім позивач здійснив виробництво та реалізував вироблені промислові гази контрагентам та отримав дохід, який був належним чином задекларований.

Відповідно до п. 146.15 ПК України, нарахування амортизації окремого об'єкта припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем виведення з експлуатації такого об'єкта основних засобів.

В свою чергу, згідно з п. 146.16 ПК України, у разі ліквідації основних засобів за рішенням платника податку або в разі якщо з незалежних від платника податку обставин основні засоби (їх частина) зруйновані, викрадені чи підлягають ліквідації, або платник податку змушений відмовитися від використання таких основних засобів внаслідок загрози чи неминучості їх заміни, руйнування або ліквідації, платник податку у звітному періоді, в якому виникають такі обставини, збільшує витрати на суму вартості, яка амортизується, за вирахуванням сум накопиченої амортизації окремого об'єкта основних засобів.

Тобто, ПК України встановлено чітку підставу припинення нарахування амортизації - виведення основного засобу з експлуатації. Позивач не виводив основні засоби з експлуатації у зв'язку з відсутністю на це фактичних підстав та наразі не планує відмовлятись від використання основних засобів в господарській діяльності.

Положеннями пп. 138.3.1 п. 138.3 ст. 138 ПК України визначено, що розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №92 від 27.04.2000 р., визначено правила здійснення амортизації основних засобів. Відповідно до абзацу 3 пункту 29 П(С)БО 7 встановлено вичерпний перелік підстав припинення нарахування амортизації: нарахування амортизації припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем вибуття об'єкта основних засобів, переведення його на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію.

Отже, відповідно до П(С)БО 7, вичерпними підставами припинення нарахування амортизації є: вибуття об'єкта основних засобів; переведення об'єкта основних засобів на реконструкцію; модернізація об'єкта основних засобів; добудова об'єкта основних засобів; дообладнання об'єкта основних засобів; консервація об'єкта основних засобів.

Наведеним переліком не передбачено обставини, за якої амортизація основних засобів припиняється у зв'язку з невикористанням у господарській діяльності платника податків.

Відповідно до п. 2 ч. 4 розділу 3 наказу Міністерства фінансів України від 20.08.2015 р. №727 «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» (далі - Порядок), у разі встановлення перевіркою питань податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі неподання їх для перевірки, - зазначити перелік цих документів.

В свою чергу, згідно з п. 9 ч. 4 розділу 3 Порядку, у разі ненадання у визначений у запиті строк (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації складається акт у довільній формі, що засвідчує такі факти, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові керівника платника податків або уповноваженої ніш особи та переліку документів, які йому запропоновано подати, а також причин такої відмови стосовно кожного документа. Зазначений акт підписується посадовою особою контролюючого органу та керівником платника податків або уповноваженою ним особою. Інформація про складання цього акта та факт відмови керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання зазначеного акта також відображається в акті (довідці) документальної перевірки.

Разом з тим, відповідач не навів жодного факту ненадання чи неповного надання позивачем первинних документів до перевірки. Натомість, усі первинні документи щодо правомірності формування амортизаційних витрат наявні у позивача, надавалися ним до податкової перевірки та до суду у повному обсязі та є належним чином оформленими.

Позивач пояснив, що у нього є технічна можливість підтримувати зв'язок з об'єктом (повітряно-розподільчим комплексом) дистанційно за допомогою електронного зв'язку через веб-камери, спеціальне програмне забезпечення по контролю та моніторингу виробничих потужностей та через працівників позивача, які територіально знаходяться в м. Єнакієве.

Також позивач у ході судового розгляду справи зауважив, що зазначена податковим органом сума амортизаційних відрахувань на установку не відповідає дійсності, адже за підсумками 2014 р. сума амортизаційних відрахувань на установку склала 1 998 492, 12 грн., що підтверджується даними рахунку 831 «Амортизація основних засобів» позивача. Тобто, сума амортизаційних відрахувань на установку більш ніж в 8 разів менша від заявленої податковим органом. Загальна сума амортизації всіх виробничих основних засобів за 2014 р. складає 16 574 331, 00 грн. Зазначена сума амортизації включає як амортизаційні відрахування на установку, так і амортизаційні відрахування на інші виробничі основні засоби позивача.

Стосовно протиправності оскаржуваних рішень № та №, суд зазначає наступне.

На думку відповідача, позивачем враховано до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, витрати, що не підтверджені відповідними первинними документами на загальну суму 40 823, 00 грн. та нібито не утриманий податок з доходів фізичних осіб із додаткового доходу працівників, отриманих згідно авансових звітів, - так, працівникам позивача на власні картки було перераховано грошові кошти (аванс) в безготівковій формі на загальну суму 40 823, 00 грн., а документального підтвердження витрачання коштів немає.

Підставою для зазначених висновків відповідача є факт втрати позивачем оригіналів документів, а саме:

- рахунку №030 від 29.08.2013 р. від ФОП ОСОБА_1, приватний готель «Домінік» до авансового звіту №141 від 30.08.2013 р.;

- рахунку №2857233 від 05.11.2013 р. від ТОВ «Рейкарц Хотел Менеджмент Запоріжжя» до авансового звіту №181 від 06.11.2013 р.;

- рахунку №2857229 від 05.11.2013 р. від ТОВ «Рейкарц Хотел Менеджмент Запоріжжя» до авансового звіту №184 від 07.11.2013 р.;

- рахунку №2857230 від 05.11.2013 р. від ТОВ «Рейкарц Хотел Менеджмент Запоріжжя» до авансового звіту №185 від 07.11.2013 р.;

- рахунку №1049 та квитанції до нього від 29.11.2013 р. від готелю «Апарт-Холл П» до авансового звіту №221 від 02.12.2013 р. (далі - рахунки готелів).

З приводу викладеного позивачем зазначено, що оригінали (копії були надані до перевірки) зазначених документів не були надані до перевірки у зв'язку з їх втратою, - у 2014 р., у зв'язку з нестійким суспільно-політичним становищем у Донецькій області та проведенням АТО у цьому регіоні, позивач був вимушений змінити своє місцезнаходження на м. Київ. Не зважаючи на те, що позивачеві вдалось перевезти більшу частину первинної та бухгалтерської документації, все ж незначна частина оригіналів первинних та бухгалтерських документів залишилась за колишнім місцезнаходженням офісних приміщень позивача за адресою: АДРЕСА_1

Дії платника податків у випадку втрати/пошкодження/знищення первинних документів врегульовано п. 44.5 ст. 44 ПК України та п. 6.10 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, відповідно до п. 44.5 ст. 44 ПК України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу».

Судом з'ясовано, що листом від 29.04.2016 р. позивач повідомив ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві та відповідача про втрату оригіналів первинних та бухгалтерських документів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 рр., у тому числі, але не виключено: авансових звітів за період 01.01.2013 - 31.12.2013 рр.; банківських виписок та рахунків від постачальників за період 01.01.2013 - 31.12.2013 рр.; довідок про результати документальних позапланових перевірок правомірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за 2013 р.

Відповідно до п. 6.10 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, у разі пропажі або знищення первинних документів, облікових регістрів і звітів керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення.

Для участі в роботі комісії запрошуються представники слідчих органів, охорони і державного пожежного нагляду.

Результати роботи комісії оформляються актом, який затверджується керівником підприємства, установи. Копія акта надсилається органу, в сфері управління якого перебуває підприємство, установа, а також державній податковій інспекції - підприємствами та місцевому фінансовому органу - установами, в 10-денний строк».

29.04.2016 р., на виконання цитованих вимог Положення, позивач звернувся до Шевченківського УП ГУ НП України в м. Києві із заявою про факт пропажі оригіналів первинних та бухгалтерських документів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 рр., у тому числі, але не виключено: авансових звітів за період 01.01.2013 по 31.12.2014 рр.; банківських виписок та рахунків від постачальників за період 01.01.2013 по 31.12.2014 рр.; довідок про результати документальних позапланових перевірок правомірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за 2013 р., з підстав, які не залежали від позивача.

12.05.2016 р., на підставі наказу №18 «Про призначення комісії для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх можливої пропажі або знищення» було призначено комісію, на яку покладено такі функції:

- встановлення переліку оригіналів первинних та бухгалтерських документів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 рр., які перебувають в колишніх офісних приміщеннях позивача в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;

- розслідування причин можливої пропажі або знищення оригіналів первинних та бухгалтерських документів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 рр., які перебувають в колишніх офісних приміщеннях позивача, які знаходяться в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

13.06.2016 р. позивач направив запрошення до участі в роботі комісії для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх можливої пропажі або знищення наступним адресатам: ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві; Шевченківському РУ ДСНС України у м. Києві; Шевченківському УП ГУНП України у м. Києві.

08.08.2016 р. було затверджено акт про результати роботи комісії для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх можливої пропажі або знищення, засвідчені копії якого в той же день були подані до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві та до відповідача.

В акті про результати роботи комісії вказано, що рахунки готелів втрачено у зв'язку з захопленням невідомими озброєними особами офісних приміщень позивача за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 138 А та м. Єнакієве, вул. Луганське шосе, 74, де зберігались відповідні документи. Разом з тим, як зазначено в акті про результати роботи комісії, позивачем, на виконання вимог п. 44.5 ст. 44 ПК України щодо відновлення втрачених документів, вжито заходів задля відновлення втрачених документів, зокрема, направлено відповідні запити до контрагентів-готелів:

- звернення про відновлення втрачених документів, що підтверджують відрядження працівників компанії №712 від 21.06.2016 р. до готелю «Либідь»;

- звернення про відновлення втрачених документів, що підтверджують відрядження працівників компанії №700 від 22.06.2016 р. до міні-готелю «Домінік», ФОП ОСОБА_1;

-звернення про відновлення втрачених документів, що підтверджують відрядження працівників компанії №701 від 22.06.2016 р. до готелю «Апарт-Холл Панорама»;

- звернення про відновлення втрачених документів, що підтверджують відрядження працівників компанії №718 від 22.06.2016 р. до готелю «Салют», ФОП ОСОБА_2

- звернення про відновлення втрачених документів, що підтверджують відрядження працівників компанії №723 від 30.06.2016 р. до готелю Hotel Ibis La Defence Centre;

- звернення про відновлення втрачених документів, що підтверджують відрядження працівників компанії №724 від 30.06.2016 р. до готелю Kyriad Prestige Joinville Le Pont;

- звернення про відновлення втрачених документів, що підтверджують відрядження працівників компанії №728 від 30.06.2016 р. до готелю Splendid Hotel Tour Eiffel.

Однак, вищезазначені контрагенти відмовили позивачу у наданні запитуваних рахунків.

Водночас, як вбачається з вищевикладеного, позивачем вжито всіх можливих заходів задля відновлення втрачених рахунків.

Таким чином, підсумовуючи все, що зазначено вище, зважаючи на наявність у матеріалах справи первинних документів, за результатами дослідження яких встановлено факт обґрунтованості позиції позивача щодо протиправності висновків відповідача та як наслідок, оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов приватного акціонерного товариства «Ер Лікід Єнакієве» до Головного правління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного правління ДФС у м. Києві від 05.09.2016 року №, №, №, №, № та від 16.11.2016 року №.

3. Присудити на користь приватного акціонерного товариства «Ер Лікід Єнакієве» () здійснений ним судовий збір у розмірі 1 377 632, 13 грн. (один мільйон триста сімдесят сім тисяч шістсот тридцять дві гривні тринадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного правління ДФС у м. Києві ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда