Справа № 806/1838/17
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м.Житомир справа № 806/1838/17

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А,

за участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання повторно розглянути заяву від 12.06.2017 р. та надати відповідь,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить :

- визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного надання відповіді на заяву від 12 червня 2017 року, оформлену листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 27 червня 2017 року;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву від 12 червня 2017 року та надати відповідь у порядку відповідно до вимог ст. 123 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позову зазначає, що 12.06.2017 звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га на території Швайківської сільської ради Бердичівського району для особистого селянського господарства. Проте, листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 27.06.2017 №К-9169/0-7392/6-17 позивача повідомлено, що на даний час перелік земельних ділянок не сформований. Запропоновано сформувати новий пакет документів та з заявою повторно звернутися до Головного управління після оприлюднення переліку земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі на офіційних веб-сторінках територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок. Позивач вважає, що дана відповідь не відповідає вимогам ч.7 ст.118 Земельного кодексу України та не може вважатись мотивованою відмовою у задоволенні клопотання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив вказаний позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи дійшов висновку про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га на території Швайківської сільської ради Бердичівського району для особистого селянського господарства.

За результатами розгляду заяви, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 27.06.2017 №К-9169/0-7392/6-17 позивача повідомило, що на даний час перелік земельних ділянок не сформований та запропоновано сформувати новий пакет документів та з заявою повторно звернутися до Головного управління після оприлюднення переліку земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі на офіційних веб-сторінках територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо неналежного розгляду заяви є протиправним, а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (із змінами) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч.2 ст.14 Конституції України)

Таке право реалізується громадянами та юридичними особами та державою на правових титулах володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Так, ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Одними з принципів земельного законодавства (відповідно до пунктів б, г статті 5 Земельного кодексу України) є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Положеннями пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності розмірі для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно підпункту 31 пункту 4 Положення №15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Статтею 59 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що врахування громадських інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає в прогнозуванні та забезпеченні комплексного розвитку соціальної та інженерної інфраструктури території. Врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування, у тому числі на умовах оренди, земельних ділянок і в захисті їхніх прав на землю.

Позивач зазначає, що заява розглянута не належним чином, оскільки відповідь оформлена у вигляді листа, при цьому не надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні. Підстави відмови, викладені у листі від 27.06.2017, ОСОБА_1 не оскаржуються.

Суд зазначає, що імперативність правових норм полягає в тому, що заява чи клопотання має бути розглянута органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування в місячний термін та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Крім того, нормами чинного законодавства не передбачено форми, у якій повинна надаватися відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, єдина вимога до такої відмови це її належна мотивація.

Дослідивши зміст листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 27.06.2017 №К-9169/0-7392/6-17, суд приходить до висновку, що відповідачем було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з наведенням відповідних мотивів як це передбачено ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Враховуючи, що позивачем не оскаржуються підстави, з яких відповідачем прийнято спірне рішення, а лише форма прийняття такого рішення, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що відповідач діяв правомірно, у межах, в спосіб та на підставах, визначених чинним законодавством при розгляді заяви позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1

З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст постанови виготовлено: 16 серпня 2017 р.