Справа № 802/535/17-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/535/17-а Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

10 серпня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук І.В. про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

За приписами п.1 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом спадкового майна померлої ОСОБА_4

Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 26.12.2014 №1964 ОСОБА_4 при житті надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_1

26.06.2015 року, вже після смерті ОСОБА_4 Вінницька міська рада прийняла рішення № 2204 про затвердження проекту землеустрою та передачу їй земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 1000 кв.м. безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2, а державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук І.В. 11.09.2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 індексний номер 24348043, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна-01, кадастровий номер - НОМЕР_1, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду від 29.06.2016 року визнав за ОСОБА_3 визнано права власності на 47/100 часток будинковолодіння, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Як стверджує позивач, наявність вищезазначеного рішення державного реєстратора та відповідного запису в Державному реєстрі речових прав, він позбавлений можливості подати до Вінницької міської ради заяву про внесення змін до рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність, в зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в зв'язку зі смертю ОСОБА_4, повноваження її представника ОСОБА_5 припинилися, а тому у дежавного реєстратора були відсутні підстави для здійснення державної реєстрації прав на земельну ділянку, на підставі наданої ОСОБА_5 довіреності Серії № НОМЕР_2 від 27.05.2014 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України від 01 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"((в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), (далі - Закон № 1952-IV)), який визначає правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, що підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна; Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Статтею 15 Закону №1952-IV встановлено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

За приписами ч. 7 ст. 16 Закону № 1952-ІV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав та їх обтяжень, передбачені частиною 1 статтею 19 вказаного Закону і до них відносяться: договори, укладені у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначаються Кабінетом Міністрів України.

Зокрема постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 13.10.2013 року затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п. 11 Порядку № 868 під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також - документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку.

Пунктом 20 вказаного Порядку встановлено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав визначено статтею 24 Закону № 1952-IV.

За приписами частини першої статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка всі державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подай ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права ви зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1952-IV відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених вище, заборонена.

Отже, системний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави вважати, що державна реєстрація прав здійснюється за умови подання заявником державному реєстратору прав документів посвідчують факти виникнення, припинення, переходу речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та їх відповідності чинному законодавству України.

Як встановлено судом із наявної в матеріалах справи копії реєстраційної справи щодо реєстрації за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, ОСОБА_6 надано всі необхідні для реєстрації, оформлені у відповідності до закону порядку, документи, а саме: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності); копії паспортів та карток платників податків (ОСОБА_6 та ОСОБА_4); довіреність серії № НОМЕР_2 від 27.05.2014 року; витяг з рішення Вінницької міської ради № 2204 від 26.06.2015 року; витяг з Державного земельного кадастру, № НВ-015 від 09.09.2015 року, що виданий управлінням Держгеокадастру у місті Вінниці Вінницької області.

Таким чином, у відповідача не було законних підстав, для відмови в державній реєстрації за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 а отже колегія суддів вважає, що при вчиненні спірних реєстраційних дій, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Що стосується тверджень позивача про те, на момент звернення ОСОБА_6 із заявою про реєстрацію права власності в інтересах ОСОБА_4 довіреність, яка була подана державному реєстратору, втратила свою чинність в зв'язку зі смертю останньої, а тому ОСОБА_6 не була належним заявником, а подана нею заява не є належною підставою для прийняття рішення про реєстрацію, апеляційний суд звертає увагу на те, що чинним законодавством на державного реєстратора покладено обов'язок перевіряти чи відповідають подані заявником документи вимогам, встановленим Законом "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Разом з тим, він не несе відповідальності за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав.

Слід зазазначити, що в зв'язку з тим, що ОСОБА_6 не повідомила Вінницьку міську раду про смерть свого довірителя, рішення Вінницької міської ради № 2204 від 26.06.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_4 земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2, яке стало підставою для реєстрації права власності, також прийнято після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону № 1952-IV (в редакції чинній на момент звернення позивачем до суду) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, ОСОБА_3 не позбавлений права звернутись до суду в порядку цивільного судочиства щодо скасування рішення Вінницької міської ради № 2204 від 26.06.2015 року на підставі якого було здійснено реєстрацію права власності земельної ділянки за ОСОБА_4

З огляду на зазначене, вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неправомірність оскаржуваного рішення державного реєстратора, проведеного на підставі вищезаначеного рішення органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.198 ч.1 п. 3 та ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нове рішення, якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задоволити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_3, відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.