Справа № 823/977/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

823/977/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року справа № 823/977/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури до Михайлівської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2017 перший заступник керівника Золотоніської місцевої прокуратури (далі-позивач) звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом до Михайлівської сільської ради (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність Михайлівської сільської ради щодо затвердження плану проведення технічної інвентаризації та паспортизації дитячого ігрового комплексу – протиправною;

- зобов’язати Михайлівську сільську раду на черговій сесії вирішити питання про розроблення та затвердження плану технічної інвентаризації та паспортизації дитячого ігрового комплексу, розташованого за адресою: вул. Свободи (біля приміщення Михайлівського сільського Будинку культури), с. Михайлівка, Драбівського району, Черкаської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Золотоніською місцевою прокуратурою проведено вивчення стану законності з питань дотримання законодавства України щодо благоустрою населених пунктів, за результатами якого виявлено ряд порушень щодо проведення технічної інвентаризації та паспортизації дитячих майданчиків, що негативно впливає на організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель та інженерних споруд, та може привести, у разі їх не усунення, до настання тяжких наслідків, зокрема встановлено, що на території Михайлівської сільської ради знаходиться дитячий ігровий комплекс, який перебуває у власності територіальної громади і знаходяться біля приміщення Михайлівського сільського Будинку культури та загального користування с. Михайлівка Драбівського району Черкаської області. Однак, згідно інформації наданої Михайлівською сільською радою №239 від 19.06.2017, плани паспортизації та інвентаризації закріплених об'єктів благоустрою, а саме дитячого ігрового комплексу, відсутні. Позивач вважає, що не затвердження плану проведення технічної інвентаризації та паспортизації вказаного дитячого ігрового комплексу ставить під загрозу закріплені Законом України «про охорону дитинства» права дітей на життя, охорону здоров'я та грубо порушує вимоги Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідач в судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи за відсутності свого представника.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому на підставі ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що на балансі Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області знаходяться дитячий ігровий комплекс, розташований за адресою: вул. Свободи (біля приміщення Михайлівського сільського Будинку культури), с. Михайлівка, Драбівського району, Черкаської області.

Згідно із листом Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області №239 від 19.06.2017, плани паспортизації та інвентаризації закріплених об'єктів благоустрою, а саме дитячого ігрового комплексу, відсутні.

Суд бере до уваги, що в силу положень статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор може звернутися до суду щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій.

Відповідно до частини 3 статті 36-1 Закону України “Про прокуратуру” підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що питання, вирішення яких віднесено до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради передбачено у статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР).

Відповідно до п. 44 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Благоустроєм населених пунктів, відповідно до визначення, закріпленого у статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон № 2807-IV) є комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Під заходами з благоустрою населених пунктів, відповідно до цієї ж статті, слід розуміти роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об'єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Згідно з ч. 1 статті 2 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об'єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об'єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об'єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав та виконання обов'язків суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 20 Закону № 2807-IV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів, створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб), визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 13 Закону № 2807-IV об'єктами благоустрою населених пунктів, серед іншого, є території загального користування та прибудинкові території.

Елементами (частинами) об'єктів благоустрою, відповідно до пункту 8 частини першої статті 21 Закону № 2807-IV, є обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків.

Пунктом 5 частини другої статті 18 Закону № 2807-IV передбачено, що підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані проводити згідно з планами, затвердженими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, інвентаризацію та паспортизацію закріплених за ними об'єктів благоустрою (їх частин), що здійснюються у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

На виконання наведених вище положень статті 18 Закону № 2807-IV Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 29 жовтня 2012 року № 550 затвердило Інструкцію з проведення технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населених пунктів (далі - Інструкція №550).

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції № 550 під паспортизацією об'єктів благоустрою слід розуміти складання технічних паспортів об'єктів благоустрою за результатами їх інвентаризації; під технічною інвентаризацією об'єктів благоустрою - сукупність заходів з обстеження, спрямованих на підтвердження наявності об'єктів нерухомого майна, елементів благоустрою та оцінку їх технічного стану, а також наявності інженерних мереж на об'єкті благоустрою.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 550 технічна інвентаризація та паспортизація об'єктів благоустрою проводяться власником, балансоутримувачем або виконавцем на підставі договору із замовником або самостійно.

Пунктом 1.5 Інструкції № 550 передбачено, що технічна інвентаризація об'єктів благоустрою може бути плановою або позаплановою. Планова технічна інвентаризація повинна проводитись згідно з планами, затвердженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Беручи до уваги наведене вище, суд приходить висновку про те, що організацію благоустрою повинна забезпечувати сільська рада, до компетенції якої віднесено, зокрема, затвердження правил і заходів благоустрою населеного пункту.

Для підтримання об'єктів благоустрою у належному стані Закон № 2807-IV зобов'язує, зокрема, підприємства, установи, організації у сфері благоустрою населених пунктів проводити їх планову інвентаризацію та паспортизацію. Однією з необхідних умов для належного виконання цього обов'язку є наявність затвердженого плану проведення таких заходів з благоустрою населеного пункту.

За змістом наведених вище положень Закону № 2807-IV та прийнятої на його виконання Інструкції № 550, затвердження планів інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою є компетенцією Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області.

Проте, сільською радою не було затверджено планів інвентаризації та паспортизації таких об'єктів благоустрою як дитячий ігровий комплекс, розташованого за адресою: вул. Свободи (біля приміщення Михайлівського сільського Будинку культури), с. Михайлівка, Драбівського району, Черкаської області, що суперечить вимогам Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність затверджених планових заходів щодо інвентаризації об'єктів благоустрою (дитячого ігрового комплексу, розташованого за адресою: вул. Свободи (біля приміщення Михайлівського сільського Будинку культури), с. Михайлівка, Драбівського району, Черкаської області) свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, яка в свою чергу слугує підставою для невжиття підприємствами, установами та організаціями у сфері благоустрою заходів щодо належного їх утримання. Крім того, зважаючи на цільове призначення такого об'єкту благоустрою як дитячий ігровий комплекс, невиконання суб'єктами благоустрою своїх обов'язків у цій сфері порушує права користувачів цих об'єктів на безпечні умови для життя і розвитку.

Також, суд зазначає, що відповідач визнав адміністративний позов в повному обсязі та не заперечив проти його задоволення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 136 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач може визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Частиною 3 ст. 136 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями ч. 3 ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу.

Враховуючи визнання адміністративного позову відповідачем, та з огляду на те, що бездіяльність Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області щодо не розроблення та незатвердження плану технічної інвентаризації та паспортизації дитячого ігрового комплексу, розташованого за адресою: вул. Свободи (біля приміщення Михайлівського сільського Будинку культури), с. Михайлівка, Драбівського району, Черкаської області, підтверджується матеріалами справи, тому суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до повного задоволення.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

У справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються (ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України)

Позивачем до матеріалів справи не надано документів, що підтверджують судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 112, 128, 136, 159-163, 254-255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області щодо затвердження плану проведення технічної інвентаризації та паспортизації дитячого ігрового комплексу, розташованого за адресою: вул. Свободи (біля приміщення Михайлівського сільського Будинку культури), с. Михайлівка, Драбівського району, Черкаської області.

Зобов’язати Михайлівську сільську раду Драбівського району Черкаської області у відповідності до вимог чинного законодавства України вирішити питання про розроблення та затвердження плану технічної інвентаризації та паспортизації дитячого ігрового комплексу, розташованого за адресою: вул. Свободи (біля приміщення Михайлівського сільського Будинку культури), с. Михайлівка, Драбівського району, Черкаської області.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель