Справа № 308/6574/17
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/6574/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Шепетко І.О.,

за участю секретаря Терпай С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними дії Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86 % суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи судді половини строку навчання у Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського, строк військової служби та стаж роботи на посаді слідчого. Також просить зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати йому до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 6 місяців, строк військової служби 2 роки та 1 місяць на посаді слідчого, зобовязати нарахувати та виплачувати йому з грудня 2016 року щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 % суддівської винагороди судді і нарахувати та виплатити недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що був призначений на посаду судді Мукачівського районного суду Закарпатської в листопаді 1996 року року і в цей час щодо визначення стажу судді діяв Указ Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 р. «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», відповідно до абз.2 п.1 якого було установлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження військової служби. Цей Указ діяв до 2005 р. і був відмінений у звязку з прийняттям КМУ постанови від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»: п.3-1 цієї постанови КМУ було також передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

В подальшому, позивача було обрано на посаду судді Апеляційного суду Закарпатської області. В серпні 2016 року ОСОБА_1 подав заяву до Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді у звязку з відставкою. Відповідно до рішення Вищої ради юстиції позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Закарпатської області у звязку з поданням заяви про відставку. В подальшому, ОСОБА_1 на підставі наказу № 6.3.1 348 від 13.12.2016 року було відраховано з штату Апеляційного суду Закарпатської області з 14.12.2016 року. У звязку з цим позивач звернувся до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з відповідною заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідачем з 19.12.2016 року призначено ОСОБА_1 довічне грошове утримання у розмірі 80 % суддівської винагороди. В обґрунтування свого рішення відповідач посилається на те, що стаж роботи ОСОБА_1 безпосередньо на посаді судді складає 20 років 0 місяців 28 днів. Позивач вважає дії відповідача такими, що вчинені з порушенням діючого законодавства та йому підлягають зарахуванню до стажу роботи також період проходження військової служби та половина строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі. Посилаючись на чинне законодавство та законодавство, що діяло на момент призначення його на посаду судді, Конституцію України, рішення Конституційного Суду України, позивач вважає дії відповідача щодо не врахування до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 6 місяців, строк військової служби 2 роки та 1 місяць стажу на посаді слідчого, а відтак і відмову виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86 % від заробітної плати судді протиправними і такими, що порушують його конституційне право на отримання відповідного грошового утримання, тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки такі не відповідають вимогам законодавства України у галузі пенсійного забезпечення. Крім того, надала письмові заперечення, в яких зазначила наступне.

Ужгородським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області після звільнення позивача з роботи, управлінням 19.12.2016р. було призначено позивачу довічне грошове утримання судді у відставці. Виходячи зі стажу роботи на посаді судді 20 років 0 місяців 28 днів, що становить 80% загального проценту розрахунку утримання від заробітку.

Відповідно до положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (у редакції, чинній на момент написання заяви про відставку ), звільнення судді з посади за заявою про відставку регулюється статтею 120 цього Закону.

У частині першій статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» зазначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

З огляду на вищезазначені вимоги Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області не може погодитись із зарахуванням до стажу роботи період проходження строкової військової служби з 07.05.1970р. по 06.05.1972р. - 2 роки, половини строку навчання за денною формою у Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського з 1976 р. по 1979р. , що становить половини строку навчання 1 рік 6 місяців та час роботи на посадах слідчого Мукачівського РВ УМВС з 01.10.1974р. по 01.11.1974р. 1 місяць, що в сукупності зі стажем роботи позивача безпосередньо на посаді судді становить 47 років 1 місяць 26 днів загального стажу, з них 20 років 0 місяців 28 днів на посаді судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Крім того, зазначили, що посилання позивача на абзац 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 із змінами і доповненнями від 11 червня 2008 року, у якому вказано, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби є безпідставним. Постанова не стосується визначення стажу роботи судді, що дає право на відставку (оскільки це питання регламентувалось Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2863-ХІІ), а стосується визначення оплати праці та щомісячного грошового утримання судді. Тому, даний згаданий абзац 2 пункту 3-1 системно тлумачити у взаємозвязку з положенням абзацу 1 цього ж пункту, який визначає, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату та щомісячне грошове утримання у розмірі 100 відсотків, судді Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів 50 відсотків передбаченого законом щомісячного довічного грошового утримання, належного їм у разі виходу у відставку, то стає зрозуміло, що цей стаж стосується виплати грошового утримання суддів.

Ці повноваження Кабінету Міністрів України випливали зі статті 44 Закону України «Про статус суддів» (який був чинний на момент прийняття Постанови), у якій визначалось, що розміри посадових окладів суддів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Натомість питання суддівського стажу, що дає право на відставку, регламентувалось виключно Законом України «Про статус суддів» на підставі положень статті 4 цього Закону, у якій було визначено, що статус суддів Верховного Суду України та інших судів загальної юрисдикції визначається цим Законом і відповідно не може визначатись підзаконними нормативними актами.

Відтак, управлінням було здійснено 19.12.2016р. призначення пенсії позивачу довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до діючого законодавства України.

Крім того, що стосується позовної вимоги позивача в частині зобовязання управління вчинити дії із зазначенням конкретного відсотку середнього заробітку, з розрахунку якого має бути здійснено перерахунок пенсії позивачу, вважають таку вимогу безпідставною. Оскільки, щодо згаданих вимог Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на час звернення позивача до суду та розгляду справи судом ніяких протиправних дій чи бездіяльності не допускав та жодного рішення не приймав.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що в листопаді 1996 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Мукачівського районного суду Закарпатської області. В подальшому з 05.03.2002 року ОСОБА_1 працював на посаді судді Апеляційного суду Закарпатської області.

Також встановлено, що відповідно до рішення Вищої ради юстиції № 3055/0/15-16 від 08.12.2016 року позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Закарпатської області у звязку з поданням заяви про відставку. Як наслідок, ОСОБА_1 на підставі наказу № 6.3.1 - 348 від 13.12.2016 року було відраховано з штату Апеляційного суду Закарпатської області з 14.12.2016 року.

Також з розрахунку стажу судді Власова С.О., наданого Апеляційним судом Закарпатської області, вбачається, що ОСОБА_1 з 05.05.1970 по 06.05.1972 - проходив строкову службу у Збройних силах СРСР, з 01.10.1974 по 01.11.1974 - слідчим Мукачівського РВ УМВС, з 01.11.1974 по 20.01.1975 інспектор дитячої кімнати Мукачівського РВВС, з 24.07.1976 року по 26.07.1979 року навчався в Київській вищій школі МВС СРСР імені ОСОБА_3, з 17.01.1980 по 03.01.1983 обіймав посаду старшого юрисконсульта міжколгоспної інструкторської ревізійно-правової групи при управлінні сільського господарства виконкому Мукачівської районної Ради народних депутатів, з 03.01.1983 по 20.03.1985 обіймав посаду головного економіста з питань роботи Ради обєднання і правового обслуговування управління сільського господарства виконкому Мукачівської районної Ради народних депутатів, з 02.01.1992 по 30.06.1992 обіймав посаду спеціаліста І-ої категорії з правової роботи управління сільського господарства виконкому Мукачівської районної Ради народних депутатів Закарпатської області, з 01.07.1992 по 30.11.1993 обіймав посаду інспектора по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість І-ої категорії Мукачівського районного центру зайнятості, з 18.11.1996 року по 04.03.2002 року обіймав посаду судді Мукачівського районного суду Закарпатської області, з 05.03.2002 року по 14.12.2016 року перебував на посаді судді Апеляційного суду Закарпатської області. Таким чином стаж роботи станом на 14.12.2016 року становить 37 років 05 місяців 01 день. Обставини щодо проходження строкової служби у Збройних силах СРСР та навчання в Київській вищій школі МВС СРСР імені ОСОБА_3 ОСОБА_1 також підтвержуються відповідним військовим квитком та дипломом.

В подальшому, після прийняття рішення про звільнення та відрахування з штату суду, 01.06.2017 позивач звернувся до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання. Однак, як вбачається з листа Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської від 15.06.2017 року № 02/В-98 ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання було відмовлено, оскільки стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді становить 20 років 0 місяців 28 днів. При цьому зазначено, що на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, тобто станом на 19.12.2016 року, Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено зарахування до стажу роботи на посаду судді період проходження військової служби та строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі. Одночасно призначено позивачу щомісячне грошове утримання судді в розмірі 80 % заробітної плати.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи, керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У ч. 1 ст. 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. При цьому протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015 року, позивач набув достатнього для відставки стажу роботи судді.

У пункті п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Аналогічне положення також містить також п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній на цей час.

Частиною 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 2 п. 3-1 постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (дане положення до 2008 року було передбачено в Указі Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначено: «Незалежність суддів є невідємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади: забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на викладене, незважаючи на те, що редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на момент призначення щомісячного довічного грошового утримання) при визначенні права судді на відставку не передбачає зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, але враховуючи, що позивач, як суддя набув таке право ще до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності.

Крім того, правильний розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачу надано Апеляційним судом Закарпатської області.

Зазначений розрахунок є обовязковим додатком до Порядку надання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами пенсійного фонду України (Постанова правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008 року) і не підлягає правовій рецензії зі сторони Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Законність проведеного розрахунку стажу, який включається до стажу роботи судді, що дає право на відставку, випливає із положень норм законодавчих актів, які були прийняті, діяли та діють до прийняття Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на момент призначення щомісячного довічного грошового утримання, так як права, які позивач за ними набув, не можуть бути звужені, оскільки Конституцією України визначено, що Закон, який погіршує становище немає зворотної дії.

З огляду на викладене, загальний стаж роботи на посаді судді, який дає право ОСОБА_1 на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання складає більше 23 років, що обєктивно підтверджується наданими ним Ужгородському обєднаному управлінню Пенсійного фонду України Закарпатської області документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 «справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці» визнано неконституційними положення ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIIІ; - абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини пятої ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ; пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Керуючись Законом України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: підлягає застосуванню ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 215-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VІІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; - абзаци перший, другий, третій, четвертий, та перше, друге речення абзацу шостого ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213- VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911- VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192- VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; - не підлягає застосуванню положення п. 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

У пункті 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII зазначено, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Як вже було згадано вище, що у пункті 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII зазначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, є цілком законні підстави вважати, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 та п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VІІІ маючи стаж роботи 23 роки 7 місяців 28 днів, ОСОБА_1 має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від заробітної плати судді, у тому числі з врахуванням періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР; половини строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, та роботі на посаді слідчого, що підлягає врахуванню для визначення стажу роботи на посаді судді.

Крім цього, суд вважає, що у вказаному спорі також слід виходити з того, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, встановлені на день виникнення у нього права на відставку, не можуть скасовуватись ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів та повязуватись із нестабільністю законодавства, що регулює правовідносини із вказаного питання. Слід також зазначити, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), а в момент виникнення права на її призначення.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 11 серпня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 17-19, 69-71, 128, 158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86 % суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи судді половини строку навчання за денною формою у Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзерджинського, строк строкової військової служби та стаж роботи на посаді слідчого.

Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчанняза денною формою у Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзерджинського 1 рік 6 місяців, строк військової служби 2 роки та 1 місяць стаж слідчого, що загалом становить 3 роки 7 місяців.

Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з грудня 2016 року щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 % суддівської винагороди працюючого судді апеляційного суду (суду апеляційної інстанції).

Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання судді за період з дня звернення до пенсійного фонду (грудень 2016 року) до початку виплати довічного грошового утримання в розмірі 86 % суддівської винагороди працюючого судді апеляційного суду (суду апеляційної інстанції).

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4