Справа № П-800/376/13
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2017 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючого суддів:Кривенди О.В., Берднік І.С., Гриціва М.І., Гуменюка В.І., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Канигіної Г.В., Короткевича М.Є. Лященко Н.П., Охрімчук Л.І., Пошви Б.М., Прокопенка О.Б., Романюка Я.М., Сімоненко В.М., Школярова В.Ф.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представника Верховної Ради України (далі - ВРУ) - Долгова Ю.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні за заявою ОСОБА_17 справу за її та ОСОБА_18 позовом до ВРУ про визнання незаконною та скасування Постанови ВРУ від 23 травня 2013 року № 311-VIІ «Про звільнення суддів» (далі - Постанова № 311-VIІ).

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ОСОБА_18 та ОСОБА_19 звернулися до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, у якому просили визнати незаконною та скасувати Постанову 311-VII, якою вони були звільнені з посад суддів за порушення присяги судді відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

На обґрунтування позову послалися на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення ВРУ не врахувала їхньої позиції, чим позбавила можливості вплинути на результат голосування, що призвело до порушення права на справедливий розгляд, передбаченого статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція). Вважають, що застосування такої найсуворішої санкції, як звільнення з посади, не відповідає принципу пропорційності, передбаченому пунктом 5.1 Європейської хартії по статус суддів.

Суд, зокрема установив, що ОСОБА_19 з листопада 2004 року працювала суддею, 14 грудня 2004 року прийняла присягу судді, а відповідно до Постанови ВРУ від 9 вересня 2010 року № 2512-VI «Про обрання суддів» була обрана суддею Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області безстроково.

Постановою № 311-VIІ ОСОБА_19 звільнена з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у зв'язку з порушенням присяги судді.

Підставою прийняття цього акта стало рішення Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) від 16 жовтня 2012 року № 1158/0/15-12 про внесення подання «Про звільнення суддів з посад».

У рішенні Вищого адміністративного суду України, зокрема, йдеться про те, що ВРЮ за результатами проведеної перевірки встановила несумлінне ставлення судді Середньої Н.Г. до виконання своїх обов'язків. Вона необ'єктивно й упереджено розглянула кримінальну справу, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права. Внаслідок неправильної оцінки доказів і призначення м'якого покарання засудженим вдалося уникнути відповідальності за скоєні злочини. Рішення суду, до складу якого входила ОСОБА_19, мало негативні наслідки: воно викликало обурення громадськості, оскільки кримінальна справа широко обговорювалась у засобах масової інформації. На думку суду, дії ОСОБА_17 при здійсненні правосуддя давали ВРЮ обґрунтовані підстави вважати, що вона порушила присягу судді.

Крім того, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що ВРУ дотримано процедуру розгляду питання про звільнення судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_17 з посади судді за порушення присяги судді відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Постановою від 28 серпня 2013 року Вищий адміністративний суд України відмовив ОСОБА_17 у задоволенні позову до ВРУ про визнання незаконною та скасування Постанови № 311-VIІ (справа № П/9991/1182/12).

ОСОБА_19 подала до Європейського суду з прав людини (далі - Суд) заяву проти України, в якій скаржилась: за статтею 6 Конвенції, - на те, що провадження стосовно її звільнення було несправедливим та суперечило принципу незалежного і безстороннього суду; за статтею 8 Конвенції - на те, що звільнення значним чином вплинуло на її приватне життя.

З огляду на схожість заяви ОСОБА_17 з іншими заявами, поданими до Суду громадянами України, які раніше обіймали посади суддів національних судів, усі ці заяви були об'єднані відповідно до пункту 1 Правила 42 Регламенту Суду.

19 січня 2017 року Суд ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_17 № 57154/13, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв'язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Суд також постановив, що упродовж трьох місяців від дня, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач має сплатити заявникам суми, зазначені у Додатку II, а також додатково суми будь-яких податків, що можуть нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані у валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Зокрема, ОСОБА_17 присуджено відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 євро та відповідно до пункту 159 (а) рішення Суду одинадцятьом заявникам, серед яких і ОСОБА_19, - спільно суму у розмірі 11 000 євро відшкодування судових та інших витрат, понесених під час проваджень у Суді.

Рішення Суду набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року. У заяві про перегляд Верховним Судом України судового рішення з підстави, встановленої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ОСОБА_19 просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2013 року та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ВРУ, перевіривши викладені у заяві доводи, Верховний Суд України вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Щодо скарг заявників за пунктом 1 статті 6 Конвенції Суд у своєму рішенні зазначив, що національні органи, розглядаючи справи заявників, не були незалежними і неупередженими. Суд послався на висновки у справі «Олександр Волков проти України» (пункти 109-31), у якій було встановлено, що провадження у ВРЮ і ВРУ характеризувалося великою кількістю системних і загальних недоліків, які поставили під сумнів принципи незалежності та неупередженості, а подальший перегляд справи судом не усунув ці недоліки. Суд вважав, що згадані висновки є однаково застосовними до заяв, що розглядаються, та постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо усіх заявників, а відтак і ОСОБА_17, у зв'язку з недотриманням принципів незалежності і неупередженості.

Також у рішенні Суду йдеться про те, що у справі «Олександр Волков проти України» (пункти 166-67 та 173-85) Суд встановив, що звільнення заявника з посади судді становило втручання у його приватне життя, а також, що таке втручання не відповідало вимогам «якості закону», а тому не було правомірним у розумінні статті 8 Конвенції. Ці висновки застосовні і до заяв, що розглядаються, і Суд не вбачає причин відступати від них.

Таким чином, як констатовано у рішенні Суду, було порушення статті 8 Конвенції щодо усіх заявників.

Порядок виконання рішення Суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV), іншими нормативно-правовими актами.

За абзацом дев'ятим частини першої статті 1 Закону № 3477-ІV виконання рішення Суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом. Стосовно прохання вжиття заходів індивідуального характеру, а саме поновлення заявників на посадах, у рішенні Суду констатовано, що у великій кількості справ, в яких було встановлено, що національні провадження суперечили Конвенції, Суд постановляв, що найбільш прийнятною формою компенсації було б відновлення національного провадження. Проте у справі «Олександр Волков проти України», беручи до уваги обставини, що призвели до порушень, а також необхідність проведення масштабної реформи системи дисциплінарної відповідальності суддів, Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що справу заявника у найближчому майбутньому буде переглянуто відповідно до принципів Конвенції і надав Уряду вказівку забезпечити поновлення заявника на посаді.

У справі «Куликов та інші проти України» Суд зазначив, що станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інституційні зміни. У зв'язку із цим Суд не в змозі на даний час оцінити ефективність відновлення національного провадження, якщо заявники цього вимагатимуть. Проте, враховуючи обсяг та обставини заяв, що розглядаються, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження prima facie даремними і безрезультатними. Таким чином, Суд не дотримується підходу, обраного у справі «Олександр Волков» (пункт 208), щодо вказівки про вжиття заходів індивідуального характеру та відхиляє відповідне прохання.

Враховуючи зазначені висновки Суду, а також те, що Верховний Суд України відповідно до наданих йому повноважень позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх, констатовані Судом порушення конвенційних та національних вимог в аспекті справи, що розглядається, можуть бути усунуті в спосіб скасування постанови Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2013 року щодо ОСОБА_17, якій було відмовлено у задоволенні позову, та передачі справи щодо неї до цього ж суду на новий розгляд, під час якого необхідно ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_17 задовольнити частково.

Постанову Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2013 року щодо ОСОБА_17 скасувати, а справу щодо неї передати на новий розгляд до цього ж суду.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Кривенда
Судді: І.С. Берднік М.І. Гриців
В.І. Гуменюк Т.Є. Жайворонок М.Є. Короткевич Л.І. Охрімчук О.Б. Прокопенко В.М. Сімоненко А.А. Ємець Г.В. Канигіна Н.П. Лященко Б.М. Пошва Я.М. Романюк В.Ф. Школяров