Справа № 802/1116/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 липня 2017 р. Справа № 802/1116/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Кулика В.В.

представників сторін:

позивача: Кудельської В.В.

відповідача:Петрішена А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"

до: Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (далі - ТОВ "Кей-Колект") до Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 15 листопада 2016 року ОСОБА_4 уклала з АКІБ "УкрСиббанк" кредитний договір № 0. У забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором був укладений Іпотечний договір від 15 листопада 2006 року. За умовами кредитного договору ОСОБА_3 передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором квартиру АДРЕСА_1. 12 грудня 2011 року АКІБ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект" відповідно до договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором. 10 травня 2017 року ТОВ "Кей-Колект" при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладено арешти. Так, позивач зазначає, що в порушення вимог закону державний виконавець накладаючи арешт на нерухоме майно не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив ТОВ "Кей-Колект" як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки. Не погоджуючись з постановою про арешт майна боржника, та оголошенням заборони на його відчуження позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Треті особи у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового засідання вчасно та належним чином повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

15 листопада 2006 року між акціонерним товариство інноваційний банк "УкрСиббанк" (Банк) та ОСОБА_4 (Позичальник) укладено кредитний договір № 0 (а.с. 9-16).

Пунктом 1.1. договору визначено, що Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 37700,00 доларів США в порядку і на умовах визначених цим договором.

Надання кредиту здійснюється у наступний термін: 15 листопада 2006 року, але не пізніше 12 листопада 2006 року.

Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений у цьому пункті Договору рахунок Банку.

24 грудня 2008 року між акціонерним товариство інноваційний банк "УкрСиббанк" (Банк) та ОСОБА_4 (Позичальник) укладено додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 15 листопада 2006 року.

15 листопада 2006 року між акціонерним товариство інноваційний банк "УкрСиббанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3, яка діє як майновий поручитель Боржника ОСОБА_4 (Іпотекодавці) уклали договір іпотеки (а.с.18-21).

Пунктом 1.1. договору визначено, що Іпотекодавці передають в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 254124 грн.

12 грудня 2011 року публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (Клієнт) та товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (Фактор) уклали договір факторингу № 1 (а.с.22- 26).

Пунктом 1.1. договору визначено, що Клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Одночасно з відступленням прав вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення.

12 грудня 2011 року публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (Цедент) та товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (Цесіонарій) уклали договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (а.с. 28-30).

Пунктом 1.1 договору визначено, що Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки.

08 грудня 2009 року старшим державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаджаловим Р.К. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 17609666, якою постановлено накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_4.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку та Законом України "Про іпотеку".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Частиною 3 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

З викладеного випливає, що за рахунок майна, переданого в іпотеку мають задовольнятися в першу чергу вимоги іпотекодержателя, які були такою іпотекою забезпечені. Стягнення на заставлене майно може бути звернуто лише при дотриманні умов, про які зазначено вище та за умови обов`язкового повідомлення заставодержателя. Судом встановлено, що відповідачем вимоги закону в цій частині виконані не були. Про заборону відчуження квартири, яка знаходиться в іпотеці, державний виконавець позивачу як іпотекодержателю не повідомив. Право іпотеки виникло раніше, ніж право стягувача у виконавчому провадженні на звернення стягнення на заставлене майно.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що накладаючи арешт на все майно боржника, яке є предметом іпотеки, відповідач перешкоджає позивачу як іпотекодержателю в задоволенні вимог за рахунок предмету іпотеки. Встановивши, що арешт накладено на предмет іпотеки відповідачем не вжито ніяких заходів для припинення порушення прав позивача.

Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 12 Закону №898).

Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. У випадку невиконання боржником відповідних договірних зобов'язань, іпотекодержатель має першочергове право задовольнити свої вимоги до іпотекодавця за рахунок предмета іпотеки з моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 33 вказаного Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ч. 3 ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 14 зазначеного Закону якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, враховуючи черговість реєстрації обтяжень, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, визначеним Законом України "Про іпотеку" володіє першочерговим правом на задоволення своїх вимог щодо нерухомого майна.

Зі змісту ст. 3 Закону України "Про іпотеку" вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

Таким чином, позивач, як іпотекодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог перед іншими стягувачами цього боржника (іпотекодавця) за рахунок предмету іпотеки, а накладення арешту на майно боржника порушує права позивача.

Враховуючи те, що підстави, визначені ч. 3 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні, інших підстав для звернення стягнення на заставлене майно особою, яка не являється заставодержателем чинним законодавством не передбачено, а відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно боржника, яке перебуває в іпотеці, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію банком першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" підлягають задоволенню шляхом зобов'язання Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління у Вінницькій області звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження майна з квартири АДРЕСА_1, яке було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження № 17609666 від 08 грудня 2009 року.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачами не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Замостянський відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління у Вінницькій області звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження майна з квартири АДРЕСА_1, яке було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження № 17609666 від 08 грудня 2009 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" сплачений судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна