Справа № 206/3936/17
Суддя: Маштак К. С.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 206/3936/17
Провадження № 2-а/206/114/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді Маштака К.С.

за участю:

секретаря Говтви Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Яворського Ігоря Костянтиновича про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд -

ВСТАНОВИВ

26.07.2017 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Яворського Ігоря Костянтиновича про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 18.07.2017 відповідачем було винесено постанову серії АР № 005850 про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 680 грн. Згідно змісту постанови позивач керував транспортним засобом з тріщиною на лобовому склі. Прийнявши постанову за даним фактом на місці зупинки транспортного засобу, відповідачем було порушено ст. 276 КУпАП, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місце знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, що також було роз'яснено Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №5-рп/2015. В даному випадку позивач вважав, що такий розгляд мав відбуватись за адресою Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (м. Дніпро, Троїцька площа, 2-а). Прийнявши оскаржувану постанову, відповідачем було порушено права позивача, встановлені ч. 1 ст. 268 КУпАП, якою передбачено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальностізнайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката та інш., що в свою чергу унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП, щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, досліджені докази, чим грубо порушено вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП. Позивач вважав, що при розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, та матеріали справи не містять жодного переконливого та отриманого законним шляхом доказу вчинення ним адміністративного правопорушення. Також, позивач зазначив, що в порушення Наказу МВС України «Про затвердження Положення про патрульну службу МВС» від 02.07.2015 №796, відповідач не представився, не надав службового посвідчення, не вислухав його пояснення, а навпаки виражався в його бік з неповагою. Окрім того, позивач вважав, що в його діях взагалі відсутня суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, а відтак - відсутній склад правопорушення, оскільки саме за 5 хвилин перед зупинкою транспортного засобу відповідачем, йому було чутно удар по склу, у зв'язку з тим, що даний удар був незначним та трапився під час руху, він не мав можливості вгледіти, що з'явилась незначна тріщинка по низу лобового скла. На момент зупинки транспортного засобу, яким керував позивач та огляду його разом з відповідачем, позивач сам тоді нарешті угледів її наявність на лобовому склі. Крім того, протоколом без належного на те обладнання та при вимкненому двигуні, було перевірено люфт керма. Однак, позивач вважав, що перевірка люфту керма повинна перевірятись на спеціалізованому обладнанні та при працюючому двигуні, так як при цьому працює гідропідсилювач, який у повній мірі відтворює роботу керма та наявність сумарного люфту. В зв'язку із викладеним, позивач просив скасувати постанову відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, позов підтримав у повному обсязі (а.с.16-17).

Відповідач в судове засідання не з'явився, до канцелярії суду надав письмові заперечення та диск з відеозаписом, у задоволенні позову просив відмовити. Заперечуючи проти задоволення позову відповідач зазначив, що під час патрулювання 18.07.2017 за адресою: м. Дніпро, по вул. Семафорній, біля буд. 37 ним був помічений автомобіль марки MERSEDES - BENZ 903, який порушив п. 3.11, 31.4.2 «а» Правил дорожнього руху та 6.8.5. ДСТУ 3649-2010, а саме маршрутний транспортний засіб, який використовувався для надання послуг з перевезення пасажирів, мав технічні несправності, а саме: тріщину на вітровому склі в зоні роботи склоочисників, а також сумарний люфт у рульовому керуванні перевищував 10, (11,5), таким чином відповідачем було встановлено у діях позивача наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП. Вважав роз'яснення викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015,щодо застосування ст. 276 КУпАП до спірних правовідносин неактуальним через зміни внесені до КУпАП вже після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення. Крім того, звернув увагу на те, що позивач у своєму позові підтвердив наявність тріщини на лобовому склі, обставини її виявлення позивачем, а саме за 5 хвилин до зупинки транспортного засобу відповідачем, вважав недостатніми, необґрунтованими та такими, що не спростовує її наявність (а.с.11-14).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Стосовно суті прийнятої відповідачем постанови серії від 18.07.2017 серії АР № 005850 у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне. Cудом встановлено, що згідно із змістом постанови від 18.07.2017 серії АР № 005850 ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який використовувався для надання послуг з перевезення пасажирів, що мав технічні несправності, а саме: тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників, а також сумарний люфт у рульовому керуванні перевищував 10 (11,25), чим порушив вимоги п. 6.8.5. ДСТУ 3649:2010, п. 31.4.2 «а» Правил дорожнього руху. Розгляд справи було проведено у м. Дніпро по вул. Семафорній, 37. За результатами справи до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Згідно п. 8 - до постанови додано фотоматеріали (а.с.6). Враховуючи доводи позивача щодо порушення відповідачем ст. 276 КУпАП, а саме місця розгляду справи, а відтак і прийняття постанови, в зв'язку із порушення підсудності розгляду такої справи, вивчивши роз'яснення, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015, та проаналізувавши чинне законодавство суд приходить до висновку, що доводи позивача з посиланням на те, що відповідачем незаконно розглянуто справу про адміністративне правопорушення і винесено оскаржувану постанову на місці вчинення правопорушення незаконно, є безпідставними, виходячи з наступного. Дійсно відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. При цьому, Конституційний Суд України у своєму рішенні (п. 2.4) від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мотивувальної частини зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення. В свою чергу, відповідно до ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» до основних повноважень поліції, в тому числі, належить, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, прийняття рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання; вживання заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Згідно п. 2 р. 3 зазначеної вище інструкції Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ст. 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення. При цьому, положення КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст. 276 КУпАП), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова, що була прийнята на місці зупинки транспортного засобу, винесена без порушень ст. 276 КУпАП. Щодо доводів позивача про відсутність суб'єктивної сторони адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне. Стаття 33 ЗУ «Про дорожній рух» передбачає, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов'язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством. Відповідно до п. 6.8.5. ДСТУ 3649-2010 на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. В той же час, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В свою чергу, за нормами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В той же час, доводи позивача щодо обставин виявлення такої тріщини, а саме за 5 хвилин до зупинки транспортного засобу відповідачем, суд вважає такими, що не спростовує її наявність, та зазначає, що обов'язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, що відповідає ст. 33 ЗУ «Про дорожній рух». Таким чином, позивач почувши відповідний удар повинен був пересвідчитись у відсутності можливих поломок, несправностей, тріщин, сколів та інш., однак належної уваги позивач цьому не надав, що в свою чергу не виключає вини позивача. Що ж до доводів позивача про недотримання порядку перевірки сумарного люфту в рульовому керуванні, суд зазначає таке. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. В той же час, матеріалами справи не доведено винність позивача у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, в частині порушення позивачем п. 31.4.2 «а» ПДР України. Так, судом встановлено, що відповідачем не подано до суду доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення в частині порушення позивачем п. 31.4.2 «а» ПДР, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема постанова не дають підстав для висновку про скоєння позивачем такого правопорушення. При цьому суд зазначає, що долучений до заперечень диск з відеоматеріалом не може братись до уваги як належний та допустимий доказ з підстав наведених нижче. Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення. Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2010 № 33 затверджений перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. З наведеного вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і необхідними доказами, одним з яких є відеозапис. Відеозапис може бути таким доказом виключно за умови правомірності його здійснення, тобто на технічному пристрої, який відповідає зазначеним вище вимогам законодавства, та законно використовувався суб'єктом владних повноважень. Натомість відповідачем жодних реквізитів, як то назви, моделі, серійного номера застосованого ним технічного пристрою до суду надано не було, що унеможливлює його ідентифікацію та співставлення з переліком технічних засобів, дозволених до використання для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. З урахування того, що у спірній постанові про адміністративне правопорушення відповідачем не вказано жодних відомостей щодо правомірності застосування технічного пристрою, на якому здійснювався відеозапис такого правопорушення, вчиненого позивачем, а також не надано суду будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем порушення ПДР, відповідальність за яке регламентовано ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку про неможливість встановлення вини позивача та недоведеність належними доказами правомірності винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення в цій частині. Таким чином, відповідачем не надано до суду доказів, які підтверджують правопорушення позивачем п. 31.4.2 «а» ПДР України, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема постанова не дають підстав для висновку про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП. Окрім того, як вбачається безпосередньо із оскаржуваної постанови, остання містить інформацію (п. 8), що до неї додаються саме фотоматеріали, а не диск на якому міститься відеозапис, що в свою чергу унеможливлює взяття такого доказу до уваги та відповідно його врахування при розгляді даної справи. В свою чергу, будь-яких фотоматеріалів, згідно п. 8 оскаржуваної постанови, на підтвердження вини позивача суду не надано. Окрім того, ч. 2 ст. 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті (керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів), або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації тягне за собою адміністративне стягнення. Аналізуючи зміст зазначеної статті, суд приходить до висновку про те, що притягнення до адміністративної відповідальності може бути лише за наявності порушень передбачених відповідною статтею за їх сукупністю, тобто, наприклад, за технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, та правил дорожнього руху і технічної експлуатації, таким чином, відсутність будь-якого із цих порушень будуть свідчити про відсутність об'єктивної сторони, а отже і відсутності складу правопорушення. В той же час, згідно змісту постанови, остання не містить в собі посилань про відповідні порушення вчинені позивачем, як того вимагає ч. 2 ст. 121 КУпАП. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова серії АР № 005850 від 18.07.2017 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню. При цьому, не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання дій відповідача, що полягали у винесенні відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення незаконними, оскільки відповідач діяв у межах своїх повноважень та як посадова особа мав право на складання постанови. На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2-7, 69-71, 160, 167 КАС,

УХВАЛИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Яворського Ігоря Костянтиновича від 18.07.2017 серії АР № 005850 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В іншій частині - відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя К.С. Маштак