Справа № 815/2486/17
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2486/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Грейн АГРО Інвест до Одеської обласної державної адміністрації, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача ТОВ «ОСОБА_1 СНД» про оскарження рішення субєкта владних повноважень, а саме, про визнання протиправним та скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 14.04.2017 року №295/А-2017 «Про надання дозволу ТОВ «ОСОБА_1 СНД» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів транспортної інфраструктури, у тому числі: гідротехнічних споруд (причалів) та тилових споруд для обслуговування причалів на території Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту)»,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Грейн АГРО Інвест до Одеської обласної державної адміністрації, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача ТОВ «ОСОБА_1 СНД» про оскарження рішення субєкта владних повноважень, а саме, про визнання протиправним та скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 14.04.2017 року №295/А-2017 «Про надання дозволу ТОВ «ОСОБА_1 СНД» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів транспортної інфраструктури, у тому числі: гідротехнічних споруд (причалів) та тилових споруд для обслуговування причалів на території Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту)».

В судовому засіданні 04.08.2017 року представником позивача було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.218), в якому він підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача ТОВ "ОСОБА_2 СНД" заперечили проти задоволення позовних вимог та ними не було заявлено клопотань про витребування додаткових письмових доказів чи допиту свідків і експертів, а тому, на підставі положень ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, судом ухвалено рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження 14.08.2017 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач Одеська обласна державна адміністрація, згідно ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» є регіональним органом виконавчої влади, якому ст.ст.17,124 ЗК України та ст.13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» надані певні повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, які знаходяться у державній власності та знаходяться за межами населених пунктів. Відповідач Фонтанська сільська рада, згідно положень ст..10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування. Відповідно до рішення Конституційного суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010 року по справі № 1-6/2010 положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, а тому спори щодо оскарження його рішень, дій або бездіяльності з цього питання, відповідно до положень ст.55 Конституції України п.1 ч.2 ст.17,ст.104 КАС України підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Позивач, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 року у справі № 815/5600/16, 20.03.2017 року звернувся до відповідача із листом про спонукання розгляду попередніх клопотань про надання дозволів на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,68 га в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель водного фонду державної власності, розташованих на території Новобілярської селищної ради.

Розпорядженнями відповідача від 14.04.2017 року №293/А-2017 та №294/А-2017 клопотання ТОВ «Грейн АГРО Інвест» задоволені та підприємству надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,68 га в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради.

З офіційного інтернет-сайту відповідача позивачу стало відомо, що розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 14.04.2017 року № 295/А-2017 ТОВ «ОСОБА_2 СНД» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 4,74 га в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів транспортної інфраструктури, у тому числі: гідротехнічних споруд (причалів) та тилових споруд для обслуговування причалів на території Новобілярської селищної ради Одеської області.

При цьому, земельні ділянки площею 2,68 га, дозвіл на розроблення проекту відведення яких надано позивачу є складовою частиною земельної ділянки площею 4,74 га дозвіл на яку надано ТОВ «ОСОБА_2 СНД», отже відповідачем надано два дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення однієї земельної ділянки в оренду одночасно двом субєктам господарювання.

Представник позивача вважає розпорядження відповідача від 14.04.2017 року №295/А-2017 необґрунтованим та протиправним, в звязку з чим, воно підлягає скасуванню.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, але письмових заперечень проти позову з викладенням аргументації до суду не надав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «ОСОБА_2 СНД» у наданих до суду запереченнях на позов, вказує, що при видачі розпорядження від 14.04.2017 року №295/А-2017 не порушив законодавства України та мав законне право на його видачу, оскільки підстав для відмови ТОВ «ОСОБА_2 СНД» у надані дозволу, визначених статтею 123 Земельного кодексу України не має, тому було прийнято рішення про надання дозволу ТОВ «ОСОБА_2 СНД» на розроблення проекту землеустрою.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи із наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст.7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачає, що місцеві державні адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня, а районні державні адміністрації в Автономній Республіці Крим - також рішеннями та постановами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їх повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частина 1 ст.123 Земельного кодексу України встановлює, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання).

Згідно частини 2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У відповідності до ч.3 ст.123 Кодексу - відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.6 ст.123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.13 ст.123 ЗК України).

Отже, рішення про надання земельної ділянки у користування приймається компетентним органом на підставі, розробленого та належним чином погодженого проекту землеустрою.

При цьому, за наявності позитивних висновків, пов'язаних з погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування, місцева державна адміністрація зобов'язана бути прийняти рішення про надання земельної ділянки у користування, а такі дії приведуть до порушення прав іншого субєкта, виходячи з положень ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, згідно якої земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Виходячи зі змісту частин 1 і 2 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» про те, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку, приймаючи до уваги процедуру виготовлення та формування земельної ділянки, її реєстрації в державному земельному кадастрі, як процедуру, що необхідна для прийняття компетентним органом рішення про передачу земельної ділянки у користування, суд вважає, що законодавець передбачив можливість надання лише одного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості затвердження одночасно обох проектів та надання однієї земельної ділянки в користування одночасно двом окремим субєктам господарювання, також, у відповідача будуть відсутні правові підстави відмови у затверджені обох проектів розроблених та погоджених належним чином (вичерпний перелік підстав для відмови у затверджені проекту наведений у ч.13 ст.123 ЗК України).

В Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3).

Закони України «Про центральні органи виконавчої влади», «Про місцеві державні адміністрації» визначають, що діяльність місцевих державних адміністрацій, в тому числі і відповідача, ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцеві державні адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України,прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня, а також рішеннями та постановами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим прийнятими у межах їх повноважень.

Відповідач, видаючи оскаржуване розпорядження від 14.04.2017 року №295/А-2017 порушив принцип забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, оскільки, надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення одної земельної ділянки двом особам, він вказує на його невизначеність та різну ціле спрямованість з питання передачі в оренду земельних ділянок за межами населених пунктів Новобілярської селищної ради Лиманського району, що ставить у конфліктне становище позивача, породжує невпевненість у тому, що існуюче становище особи не буде погіршене прийняттям другого рішення органом державної влади на одну і ту ж земельну ділянку різним субєктам господарювання, а «гарантія стабільності суспільних відносин» між органами державної влади і субєктами господарювання повністю нівелюється.

При видачі розпорядження №295/А-2017 від 14.04.2017 року відповідач не врахував несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів позивача у разі затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «ОСОБА_2 СНД», у звязку з чим позивач буде позбавлений права на завершення процедури відведення земельної ділянки та позивачу буде завдана матеріальна шкода у вигляді витрат на розроблення та погодження перед проектних рішень та проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Новобілярської селищної ради.

Крім того, суд приймає до уваги, що ці земельні ділянки є частиною єдиного інфраструктурного інвестиційного проекту, реалізація якого не можлива без законно отриманого права користування вказаними земельними ділянками.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності (очікуваності) субєктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своє поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні ЄСПЛ від 28.10.1999 року по справі «Брумареску проти Румунії» (пункт 61).

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України у рішеннях від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, від 29.06.2010 року № 17-рп/2010, від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, від 11.10.2011 року № 10-рп/2011).

Практика ЄСПЛ (рішення від 13 грудня 2001 року, справа «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови») наголошує, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

При цьому і в той же час, принцип обґрунтованості рішення субєкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

Суд вважає, що відповідачем порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonableexpectations), який тісно повязаний із принципом юридичної визначеності (legalcertainty) і є невідємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Так, згідно практики ЄСПЛ (справа Black Clawson Ltd.v.Papierwerke AG. (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

При видачі оскаржуваного розпорядження 14.04.2017 року №295/А-2017, відповідач знав, що стосовно процедури відведення в оренду саме цієї конкретної земельної ділянки, як позивачу так і ТОВ «ОСОБА_1 СНД», існують спірні відносини, а також відповідні рішення суду, які підтверджують законність правових позицій позивача.

Крім того, сам відповідач при видачі розпоряджень від 14.04.2017 року №293/А-2017 «Про надання дозволу ТОВ «Грейн АГРО Інвест» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту)» і № 294/А-2017 «Про надання дозволу ТОВ «Грейн АГРО Інвест» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту)», виконував постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 року по справі № 815/5600/16.

Враховуючи вище наведене, позивач мав обґрунтоване сподівання вважати, що земельна ділянка після виготовлення та погодження проекту землеустрою, буде передана йому в оренду.

Відповідач, видачею оскаржуваного розпорядження від 14.04.2017 року №295/А-2017, створив конкурентні умови отримання земельної ділянки державної власності в оренду, що не узгоджується з положеннями ст.134 ЗК України, а також не дотримався рівно як і принципів законності та правової визначеності, які є складовими верховенства права.

При цьому, єдиний довід представника третьої особи ТОВ «ОСОБА_2 СНД» щодо відсутності підстав визначених ч.3 ст.123 Земельного кодексу України для відмови ТОВ «ОСОБА_2 СНД» у надані дозволу, не є обґрунтованим, оскільки положення цієї частини ст.123 Кодексу не містять вичерпного переліку підстав для відмови, а застосовувати її необхідно з урахуванням інших положень Земельного кодексу України та спеціальних законів.

Зокрема, ч.3 ст.123 Кодексу не містить такої підстави у відмові в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як відсутність у складі поданих документів письмової згоди землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки), хоча така згода є обовязковою відповідно до ч.2 ст.123 Кодексу, а надання дозволу за її відсутності призведе до порушення прав землекористувача.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею ст.6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що актами місцевих державних адміністрацій є розпорядження.

Відповідно до ч.8 ст.118 Конституції України та ч.2 ст.43 цього Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Згідно із ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Оскільки при винесені оскарженого рішення суб'єкт владних повноважень діяв не порядком та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, суд, на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України, повинен в цій частині позовні вимоги задовольнити - визнати протиправним та скасувати оскаржене розпорядження Одеської обласної державної адміністрації в частині порушення прав та інтересів позивача.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 14.04.2017 року №295/А-2017 «Про надання дозволу ТОВ «ОСОБА_1 СНД» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів транспортної інфраструктури, у тому числі: гідротехнічних споруд (причалів) та тилових споруд для обслуговування причалів на території Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту)».

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.