Справа № 344/12006/16-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

03 серпня 2017 року м. Київ К/800/26706/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 липня 2016 року та зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області відновити нарахування і виплату пенсії з 01 липня 2016 року. В обґрунтування позову зазначала, що її чоловік, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом І групи, у зв'язку з чим 21 жовтня 2014 року їй видано посвідчення вдови ветерана війни, а 02 червня 2015 року посвідчення вдови ліквідатора аварії на ЧАЕС. Рішенням від 08 травня 2015 року відповідач призначив позивачу пенсію за віком, проте розпорядженням від 29 червня 2016 року припинено її виплату у зв'язку з відсутністю права на призначення такої пенсії. Вважаючи дії органу Пенсійного фонду неправомірними, просила суд задовольнити позов.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії та зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 липня 2016 року.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, Законів України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ). Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам відповідача про те, що чоловік позивача був військовозобов'язаним, проходив військові збори і в період з 18 липня по 03 вересня 1986 року брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому ОСОБА_1 не має права на призначення дострокової пенсії за віком за Законом №1058-IV, оскільки норми цього Закону не поширюються на дружин померлих військовозобов'язаних учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які були призвані на спеціальні військові збори.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни, як дружина померлого ОСОБА_2, який був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом І групи.

Позивачу видано посвідчення від 01 червня 2015 року № НОМЕР_1, як дружини померлого з числа ліквідаторів категорії 1-А, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою та пенсійне посвідчення.

Крім того, згідно із записами трудової книжки страховий стаж ОСОБА_3 складає більше 20 років.

У травні 2015 року позивача звернулася з заявою до Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про призначення пенсії за віком і згідно з протоколом від 08 травня 2015 року № 2989 їй призначено таку пенсію.

Однак, розпорядженням від 29 червня 2016 року № 821578 відповідач припинив виплату пенсії ОСОБА_3 з 01 липня 2016 року в зв'язку з відсутністю права на призначення такої пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України визначено Законом № 1058-IV.

Абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

За правилами статті 10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов'язані, призвані на військові збори.

У період перебування чоловіка позивача ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов'язок».

Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х), військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов'язаними.

За правилами статей 7-9 цього Закону, військовослужбовці і військовозобов'язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання. Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов'язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов'язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов'язок і військову службу».

Відповідно до частини дев'ятої статті 1 цього Закону, щодо військового обов'язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов'язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами частини першої статті 16 Закону України від 06 грудня 1991 року №1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов'язки служби у військовому резерві, та військовозобов'язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов'язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов'язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов'язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни з числа військовозобов'язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні з іншими військовослужбовцями.

Зазначене вище кореспондується зі статті 10 Закону №796-ХІІ, згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов'язані, призвані на військові збори.

Можливість отримання пільги, передбаченої абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов'язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Враховуючи те, що чоловік позивача був військовозобов'язаним, призваним на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_1 має не менше 20 років страхового стажу і не брала повторного шлюбу, суди дійшли висновку, що вона має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як дружина військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, на підставі абзацу 6 пункту 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №796-ХІІ.

Такі висновки судів відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у подібній категорії справ.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить мотивів, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук