Справа № 813/5829/15
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

10 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів: Гриціва М.І., Кривенди О.В.,-

розглянувши заяву ОСОБА_2 в своїх та інтересах малолітнього ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 в своїх та інтересах малолітнього ОСОБА_3 до прокуратури Львівської області, Служби автомобільних доріг у Львівській області (далі - Служба), третя особа - ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 14 липня 2016 року позов задовольнив частково: визнав протиправною бездіяльність Служби щодо невжиття заходів по відновленню руху автомобільною дорогою місцевого значення загального користування С141909 Ясениця - Новий Кропивник та зобов'язав Службу вжити заходів по відновленню руху вказаною автомобільною дорогою. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року, рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове, яким у задоволенні позову відмовив.

Ухвалою Верховного Суду України від 31 травня 2017 року відмовлено у допуску до провадження вищевказаної справи за заявою ОСОБА_2 в своїх та інтересах малолітнього ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року.

13 липня 2017 року ОСОБА_2 в своїх та інтересах малолітнього ОСОБА_3 вдруге подав до Верховного Суду України заяву про перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року.

На обґрунтування наведених у заяві доводів ОСОБА_3 додає копію рішення Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2017 року, постановлену в іншій адміністративній справі № К/800/34180/16 за позовом ОСОБА_2 до Служби про визнання дій протиправними. Заявник вважає, що вирішуючи питання про те, хто має право звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні дорогою, касаційний суд дійшов діаметрально протилежного висновку в ухвалі від 16 травня 2017 року, ніж у оскаржуваній ухвалі суду.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 17 липня 2017 року заяву було залишено без руху та надано строк до 7 серпня 2017 року для усунення її недоліків.

На виконання цієї ухвали заявник подав заяву, в якій усунув недоліки.

Крім того, заявник додає копію постанови Верховного Суду України від 29 червня 2016 року (справа № 6-1376цс16).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Так, в оскаржуваній ухвалі від 19 квітня 2017 року, Вищий адміністративний суд України погодився з висновками апеляційного суду про відмову в задоволенні позову, який виходив з того, Служба та прокуратура Львівської області вправі самостійно визначати наявність чи відсутність порушення іншими суб'єктами норм чинного законодавства і в разі встановлення такого - обирати спосіб захисту прав та інтересів громадян і держави в межах своїх дискреційних повноважень, у зв'язку з цим жодних підстав для визнання в судовому порядку протиправною бездіяльності, яка полягає у неподанні позовів до суду щодо усунення перешкод у користуванні дорогою, та зобов'язання відповідачів подати такі позови немає. Також суд зазначив про те, що згідно з доводами позивача, право його та його малолітнього сина на користування дорогою порушено не відповідачами, а ОСОБА_4 та ТОВ «Таор Карпати», а отже, позивач вправі самостійно звернутися до вказаних осіб з позовом про усунення перешкод.

Натомість у наданому для порівняння рішенні від 16 травня 2017 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправними дій Служби щодо погодження генерального плану забудови сіл Ластівка, Свидник та Коритище Турківського району Львівської області та схеми вулично-дорожньої мережі сільського та зовнішнього транспорту, оскільки вчинені дії не породжують жодних правових наслідків для суб'єктів правовідносин та позивача як власника земельної ділянки або будинку, що розташовані у селі Коритище Турківського району Львівської області, і не мають обов'язкового характеру. Крім того, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів про порушення прав позивача внаслідок погодження генерального плану забудови сіл Ластівка, Свидник та Коротище Турківського району Львівської області та погодження схеми вулично-дорожньої мережі сільського та зовнішнього транспорту.

З викладеного вбачається, що рішення касаційного суду, додане на обґрунтування заяви, ухвалене за інших правовідносин, іншої правової ситуації та нормативного регулювання, не містить протилежних висновків щодо осіб, які мають право звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні дорогою, а отже і не підтверджує наявність неоднакового застосування одних й тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Крім того, висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в оскаржуваній ухвалі, не суперечать правовому висновку, що міститься у доданій заявником постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року, оскільки Верховний Суд України у цій постанові вирішував питання неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 330, 387, 388 ЦК України, до спірних цивільних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави.

Зазначене не дає підстави для висновку про обґрунтованість поданої заяви.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження у цій справі.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_2 в своїх та інтересах малолітнього ОСОБА_3 до прокуратури Львівської області, Служби автомобільних доріг у Львівській області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; за заявою ОСОБА_2 в своїх та інтересах малолітнього ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачО.Б. Прокопенко
Судді: М.І. Гриців О.В. Кривенда