Справа № 213/1424/17
Суддя: Нестеренко О. М.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1424/17
Номер провадження 2-а/213/38/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Нестеренка О.М.

при секретарі - Ладухіній І.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - Хайла Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Потоцького Мирослава Михайловича, третя особа - Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону № 3 УПП в м. Кривому Розі ДПП Потоцького Мирослава Михайловича про визнання скасування постанови серії БР № 459383 від 12.05.2017 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП.

В якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору було залучено Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12.05.2017 відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої він керував автомобілем НОМЕР_1 з технічною несправністю, відповідно до якої забороняється експлуатація транспортних засобів, а саме не працюють лампи фар задніх стопових вогнів (сигнали гальмування), чим порушив п.31.4.3.а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП. Однак, він вважає, що вказана постанова була винесене неправомірно, оскільки відсутні будь-які докази, на підставі яких було встановлено наявність обставин, що обґрунтовують правопорушення та які б підвереджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, а також були застосовані норми закону, які не відповідають встановленим обставинам. Зокрема, позивач зауважив, що в оскаржуваній постанові фактично йдеться про «попереджувальні сигнали» передбачені п.9.1.г, в той час як в п. 31.4.3.а ПДР України йдеться про зовнішні світлові прилади, що на його думку виключає наявність складу правопорушення в його діях. Вважає, що для з'ясування питання чи відповідає вимогам конструкції керованого ним транспортного засобу режим роботи зовнішніх світлових приладів, зокрема сигналів гальмування, необхідно було проведення експертизи. Зауважив, що ПДР України дозволяється експлуатація транспортних засобів і без сигналів гальмування, а оскільки в його автомобілі працював додатковий сигнал гальмування і він рухався в світлу пору доби, не створюючи небезпеки для руху іншим автомобілям, можна було обмежитись усним зауваженням згідно ст. 22 КУпАП. Також позивач вважає, що розгляд справи на місці вчинення правопорушення суперечить рішенню Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 та ст. 276 КУпАП і є порушенням ст. 276 КУпАП.

Відповідач надав суду заперечення на позов, в яких посилався на те, що під час патрулювання 12.05.2017 ним був помічений автомобіль НОМЕР_2, який рухався з непрацюючими сигналами гальмування. Оскільки такі дії водія є порушенням п.31.4.3.а ПДР України даний транспортний засіб був зупинений, водія було повідомлено про причину зупинки, роз'яснено права та запропоновано дати пояснення. Після цього на місці була складена постанова за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

Позовні вимоги вважає необґрунтованими оскільки порушення п.31.4.3.а ПДР України дійсно мало місце, оскільки забороняється експлуатація транспортних засобів з непрацюючими сигналами гальмування. Твердження позивача про допущені процесуальні порушення не визнає, оскільки розгляд справи і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення в скороченому провадженні не суперечать діючим нормам КУпАП, в той час як позивач посилається на рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015, яке не враховує законодавчих змін в норми КУпАП, які відбулися після його ухвалення. Враховуючи викладене, вважає постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. На підставі вищевикладеного просив суд відмовити в задоволенні позову. До заперечень надав DVD-диск із записом факту правопорушення.

В додаткових запереченнях відповідач послався на норми ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», якими передбачено поняття вогонь (фара, ліхтар) - пристрій призначений для освітлення дороги або подавання світлового сигналу іншим учасникам дорожнього руху, причому як зазначено в Таблиці 1 основний сигнал гальмування червоного кольору в кількості 2 штуки повинен бути обов'язково, а отже він в обов'язковому порядку повинен бути в справному стані. Причому згідно Таблиці 1 ДСТУ 3649:2010 сигнали гальмування мають вмикатися під час приведення в дію відповідних органів керування гальмівних систем та функціонувати у сталому режимі весь період гальмування. До заперечень відповідач додав DVD-диск із записом факту правопорушення DVD-диск із записом факту правопорушення.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Наполягав, що не порушував п.31.4.3.а ПДР України.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити та наполягав, що ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів з непрацюючими сигналами гальмування, оскільки це може призвести до аварійної ситуації, а отже відповідачем була правомірно винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідності.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, відеозапис наданий відповідачем, оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Судом встановлено, що 12.05.2017 інспектором роти № 3 батальйону № 3 УПП в м. Кривому Розі ДПП Потоцьким М.М. була винесена постанова серії БР № 459383 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 керував на вул. Збагачувальній транспортним засобом ВАЗ н.з. НОМЕР_5 о 08.15 годині 12.05.2017 з технічною несправністю, відповідно до якої забороняється експлуатація транспортних засобів згідно з законодавством, а саме не працюють лампи фар задніх стопових вогнів (сигналів гальмування), чим порушив п.31.4.3.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора патрульної поліції підстави для прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Також згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Реалізовуючи свої повноваження, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення ПДР України, а саме керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа

зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, до органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, віднесено органи Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції серед іншого розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП, передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно з якою справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст. 258 КУпАП, яка є імперативною спеціальною нормою, яка надає право уповноваженим особам Національної поліцій України у випадках встановлених законом, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати, оскільки вони мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене, слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, тобто зупинки його транспортного засобу, є безпідставними та неаргументованими.

Враховуючи наведені приписи закону, суд не приймає до уваги та критично ставиться до посилань позивача на той факт, що відповідач порушив процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності та виніс оскаржувану постанову на місці зупинки його транспортного засобу, оскільки відповідач по справі, діючи в межах наданих йому законом повноважень, мав право розглянути вказане адміністративне правопорушення та винести постанову серії БР № 459383 від 12.05.2017 одразу на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, суд не приймає до уваги, оскільки положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 № 596-VІІІ, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №5-рп/2015, та яким внесено зміни до ст.258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол та, відповідно, можливість розглядати справи і накладати стягнення на місці вчинення правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Що стосується доводів позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні було переглянуто відеозаписи, надані відповідачем, з яких вбачається, що водій автомобіля НОМЕР_3 здійснював рух по вул. Збагачувальній, а вподальшому загальмував та зупинився, при цьому сигнали гальмування даного автомобіля, розташовані по боках автомобіля при зупинці не працювали, а працював лише додатковий стоп-сигнал. Після зупинки вказаного автомобіля працівник поліції повідомив водію ОСОБА_1 причину зупинки - несправність сигналів гальмування. Вже після зупинки водій ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції натискав педаль гальм при цьому горів лише додатковий стоп-сигнал, в той час як бокові гальмівні сигнали не працювали. Вподальшому позивачу було роз'яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, та повідомлено, що стосовно нього буде складатися постанова.

При розгляді справи позивач не спростовував того факту, що дійсно в його автомобілі не працювали лампи гальмівних сигналів, в той час як додатковий гальмівний сигнал працював.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 також не заперечував факти несправності сигналів гальмування в його автомобілі на момент складення постанови.

Отже, суд вважає встановленим той факт, що позивач ОСОБА_1 при вказаних обставинах керував автомобілем НОМЕР_4 з несправними сигналами гальмування, режим роботи яких не відповідає конструкції транспортного засобу.

Підпунктом 31.4.3 «а» пункту 31.4 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

При цьому слід зазначити, що знання Правил дорожнього руху є обов'язковим для кожного учасника дорожнього руху. Будь-яке відхилення від положень Правил можуть призвести до дорожньо-транспортних подій, наслідком яких може стати нанесення збитків майну або шкоди здоров'ю.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31, ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також питання застосування працівниками поліції технічних засобів відеозапису регулюються: наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» (в додатку до статті); наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних».

Отже, наданий відповідачем відеоматеріал фіксації правопорушення є належним доказом по даній справі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» визначено поняття вогонь (фара, ліхтар) - пристрій, призначений для освітлення дороги або подавання світлового сигналу іншим учасникам дорожнього руху. Ліхтарі освітлення заднього номерного знака і світловідбивальні пристрої також розглядають як вогні.

При цьому, слід враховувати, що сигнали гальмування відноситься до поняття вогонь з позиції подавання світлового сигналу іншим учасникам дорожнього руху, що усуває небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю або здоров'ю громадян, завдання матеріальних збитків.

Так, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, матеріалами справи доводиться факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, інспектор патрульної поліції Потоцький М.М. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 459383 від 12.05.2017 є правомірною.

В судовому засіданні, в тому числі після перегляду відеозапису, позивач не заперечував проти того, що гальмівні сигнали керованого ним автомобіля не працювали.

Відповідно п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладанні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що обтяжують і пом'якшують відповідальність, а згідно ст. 280 КУпАП, посадова особа, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Як вбачається з постанови, вона винесена уповноваженою на те особою національної поліції, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, на позивача накладене стягнення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, що дає суду вважати що відповідачем при її винесені враховані всі обставини, передбачені ст. 33 КУпАП, а тому постанова є законною та такою, що не підлягає до скасування.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 158-163, 171-2 КАС України, ст.ст. 121, 258, 268, 276, 283, 287-289, 293 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Потоцького Мирослава Михайловича, третя особа - Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції,про скасування постанови серія БР №459383 від 12.05.2017 року про накладення адміністративного стягнення, та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову може бути подано до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини 3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови

Повний текст постанови виготовлений 08.08.2017.

Суддя О.М. Нестеренко