Справа № 9951/10/2070
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2010-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26.08.2010 р. справа № 2а- 9951/10/2070 Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденко А.В.,

при секретарі судового засідання Алексєєнко О.В.,

за участі представників :

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Ліга"
до Куп'янської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області
проскасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Приватне підприємство «Ліга»подав до Харківського окружного адміністративного суду позов, у якому просив скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача, Купянскої обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області від 12.04.2010р. №/0 та від 12.04.2010р. №/0.

В обґрунтування заявлених вимог указав, що висновки акту перевірки від 24.03.2010р. №284/23-22709325, з посиланням на котрий були винесені спірні податкові повідомлення-рішення, є помилковими. За твердженням позивача відображених в названому акті порушень ПП «Ліга»не вчиняло, суму податку на прибуток та податку на додану вартість за взаємовідносинами з ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»обраховувало правильно, господарські операції з названим субєктом господарювання мали реальний товарний характер, отриманий від ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»товар реалізований іншим субєктам права, збитки від здійснення господарських операцій з придбання та подальшої реалізації товару не отримані, валовий дохід від операцій з продажу товару сформований правильно, доказом чому є зміст акту перевірки від 24.03.2010р. №284/23-22709325. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи і вимоги поданого позову, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Купянська обєднана державна податкова інспекція у Харківській області з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач указав, що за викладені в акті від 24.03.2010р. №284/23-22709325 порушення ПП «Ліга»правомірно притягнуте до відповідальності у вигляді донарахування податку на прибуток та податку на додану вартість. В судовому засіданні представник відповідача не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд відзначає, що позивач, Приватне підприємство «Ліга»пройшов процедуру державної реєстрації, отримав свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи №0000130, набув правового статусу субєкта господарювання юридичної особи, на обліку як платник податків, зборів (обовязкових платежів) знаходиться в Купянській ОДПІ. Вказані обставини визнані сторонами в ході розгляду справи, щодо цих обставин відсутній спір, суд не має сумнівів в достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому в силу ч.3 ст.72 КАС України суд не вбачає потреби в додатковому доказуванні цих обставин перед судом.

З 26.02.2010р. по 19.03.2010р. працівниками Купянської обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області була проведена планова виїзна перевірка ПП «Ліга»(ідентифікаційний код 22709325) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008р. по 31.12.2009р.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 24.03.2010р. №284/23-22709325.

12.04.2010р. з посиланням на зазначений акт Купянської ОДПІ були прийняті податкове повідомлення-рішення №/0 про визначення податкового зобовязання з податку на прибуток в загальному розмірі 313.327,50 грн. (основний платіж 208.885,00грн.; штраф 104.442,50 грн.) та податкове повідомлення рішення №/0 про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 254.472,00грн. (основний платіж 169.648,00грн.; штраф 84.824,00грн.).

Як зясовано судом, фактичною підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугували відображені в акті від 24.03.2010р. №284/23-22709325 висновки Купянської ОДПІ про порушення ПП «Ліга»вимог п.п.5.2.1 п.5.2, п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: безпідставне збільшення валових витрат обігу та виробництва за взаємовідносинами з ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон», а саме: невідповідність складених на підтвердження даних господарських операцій первинних документів вимогам п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; про порушення ПП «Ліга»вимог п.п.7.4.1, п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: безпідставне завищення податкового кредиту з ПДВ за взаємовідносинами з ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»на 169.648,00грн.

Перевіряючи вказані висновки відповідача і винесені на їх підставі спірні правові акти індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з такого.

Стосовно епізоду порушення п.п.5.2.1 п.5.2 та п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"

Абзацом 4 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суд відзначає, що на момент виникнення спірних правовідносин питання переліку, змісту та форми відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, не унормовано законодавцем у спосіб прийняття відповідного акту законодавства з даного приводу.

Тому, суд вважає за можливе керуватись при вирішенні спору положеннями ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення), де указано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та податкову звітність в Україні»; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

На вимогу суду позивачем були надані копії складених ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»видаткових накладних та актів приймання-передачі товару, оглянувши які, суд відмічає відсутність дефектів форми, змісту або походження, що згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення) спричиняють втрату означеними видатковими накладними та актами приймання-передачі юридичного статусу первинного документу.

Беручи до уваги при розвязанні спору приписи ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає, що відповідно до приписів названої норми закону у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій субєкта владних повноважень, а правовим мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст.6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

В ході розгляду матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач, ДПІ при винесенні спірних правових актів індивідуальної дії не виходив з відсутності правоздатності або дієздатності позивача, ПП «Ліга»та його контрагентів ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон», відсутності у перелічених субєктів права статусу платників податків, в тому числі і податку на додану вартість, нікчемності або невідповідності закону господарських операцій за укладеним між позивачем - ПП «Ліга»та ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»правочинами у формі письмових договорів поставки нафтопродуктів №19-03/17/1МО від 19.03.2008р. та №05-05/18 від 05.05.08р., фізичної відсутності товару за цими господарськими операціями.

В акті перевірки від 24.03.2010р. №284/23-22709325 таких мотивів для винесення спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не викладено.

Водночас з цим, аналізуючи положення п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», п.11 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби (затверджено наказом ДПА України від 17.03.2001р. №110, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.03.2001р. за №268/5459; далі за текстом Інструкція), Порядку направлення органами податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій (затверджено наказом ДПА України від 21.06.2001р. №253, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.07.2001р. за №567/5758; далі за текстом - Порядок), суд доходить висновку, що специфіка правових актів індивідуальної дії, які ухвалюються органами податкової служби з приводу визначення податкових зобовязань, полягає у тому, що фактичні підстави для ухвалення цих актів містяться в документальних результатах контролю за діяльністю платника податків (матеріалах перевірки), а правові підстави та владні приписи - безпосередньо в самих актах.

Отже, при вирішенні спору по справі суду належить перевірити виключно юридичну та фактичну обґрунтованість висновку відповідача про порушення ПП «Ліга»у спірних правовідносинах п.п. 5.2.1 п.5.2 та п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»з огляду на викладені в акті від 24.03.2010р. №284/23-22709325 судження відповідача, Купянської ОДПІ у Харківській області.

При цьому, суд зважає на приписи п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», відповідно до яких під валовими витратами виробництва та обігу розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За правилом п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 згаданого закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Проаналізувавши положення наведених норм закону, суд доходить висновку, що визначальним критерієм для формування валових витрат обігу та виробництва є причетність набутих у власність товарів, отриманих робіт, спожитих послуг до господарської діяльності субєкта господарювання як платника податку на прибуток.

Відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», де указано, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Суд відзначає, що положення актів законодавства з питань оподаткування не містять визначення доходу, а тому з огляду на зміст ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до якої бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, суд вважає за можливе застосувати при вирішенні спору визначення доходу, що міститься в актах законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Так, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999р. №87, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.06.1999р. за №391/3684) указано, що доходами є збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Проведене судом вивчення змісту акту від 24.03.2010р. №284/23-22709325 показало, що в ході перевірки відповідач не ставив під сумнів фактичну наявність товару, який в подальшому був реалізований ПП «Ліга»іншим субєктам господарювання. Отримання позивачем збитку від операцій з придбання та подальшого продажу товару ДПІ не виявлено, в акті від 24.03.2010р. №284/23-22709325 таких висновків не відображено. В судовому засіданні ці обставини були підтверджені представником позивача. Окрім того, з матеріалів перевірки вбачається, що порушень в оприбуткуванні товару, який був в подальшому реалізований ПП «Ліга»іншим субєктам господарювання, проведеною перевіркою виявлено не було. Зазначені обставини спірних правовідносин повністю узгоджуються з наданими позивачем на вимогу суду до матеріалів справи документами про подальшу реалізацію ПП «Ліга»товару іншим субєктам господарювання.

За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин приписи п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно з яким датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

- або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Обставини оприбуткування товару та його подальшого використання саме в межах господарської діяльності ПП «Ліга»шляхом проведення операцій з подальшого продажу товару визнані ДПІ в ході проведення перевірки діяльності позивача та не спростовані в ході судового засідання. З огляду на це суд визнає помилковим висновок ДПІ про неправомірне завищення позивачем валових витрат обігу та виробництва, бо формування валових витрат у спірних правовідносинах відбулось за фактом оприбуткування товару.

Додатково при вирішенні спору суд зауважує, що оглянувши в судовому засіданні договір поставки нафтопродуктів №19-03/17/1МО від 19.03.2008р., укладений між позивачем та ТОВ «Компанія СФЕН», а також оглянувши договір поставки нафтопродуктів №05-05/18 від 05.05.2008р., укладений позивачем з ТОВ «Елон», суд не вбачає порушень закону в укладенні даних договорів, оскільки правочини було укладено право і дієздатними юридичними особами, предмет, зміст прав і обовязків сторін оглянутого правочину не суперечать закону. Окремо суд відмічає, що текст оглянутих договорів засвідчений печатками субєктів господарювання, які є його сторонами, що свідчить про розумність правової поведінки сторін правочину та відсутність підстав для виважених припущень щодо неповноважності представників.

З зібраних судом по справі доказів випливає, що позивачем було здійснено повну оплату придбаного у ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»товару шляхом проведення безготівкових розрахунків. Здійснення фізичного переміщення товару підтверджується приєднаними до справи копіями товарно-транспортних накладних. Достовірність поданих ПП «Ліга»документів про оприбуткування та внутрішнє переміщення товару відповідач в ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростував. Доказів вчинення позивачем та його контрагентом зловмисних взаємоузгоджених дій, спрямованих на безпідставне набуття податкової вигоди; доказів неможливості реального здійснення у спірних правовідносинах господарських операцій між позивачем та ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; доказів відсутності необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; доказів обліку для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; доказів здійснення у спірних правовідносинах операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку, відповідач до суду не подав, а суд самостійно при виконанні приписів ст.11 КАС України щодо офіційного зясування всіх обставин по справі не виявив.

Дослідивши видаткові накладні, виписані контрагентами позивача ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»в межах правовідносин за договором поставки нафтопродуктів №19-03/17/1МО від 19.03.2008р. та договором поставки нафтопродуктів №05-05/18 від 05.05.2008р., суд не може погодитись з висновком відповідача про невідповідність зазначених видаткових накладних вимогам первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Так, видаткові накладні від 19.04.2008р. №4/19-5, від 05.05.2008р. №5/5-2, від 25.06.2008р. №6/25-2 та оформлені до них акти приймання-передачі містять всі визначені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»реквізити, засвідчені печатками субєктів господарювання.

Посилання відповідача на порушення ПП «Ліга»вимог п.4.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України (затверджена наказом Держнафтогазпрому, Міністерства економіки, Мінтрансу, Держстандарту, Держкомстату України від 02.04.1998р. №81/38/101/235/122; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.10.1999 за №685/3978; далі за текстом Інструкція №81) не можуть бути взяті судом до уваги, позаяк акт форми 2-НП передбачений для оформлення правовідносин з приводу

приймання (передачі) нафтопродуктів від нафтопереробного заводу, а відповідачем не подано доказів належності контрагентів позивача - ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»до нафтопереробних заводів.

Формою 3-НП згідно з Інструкцією №81 є відомість здавання нафтопродуктів заводом підприємствам нафтопродуктозабезпечення за добу/п'ять діб. Оскільки актом перевірки від 24.03.2010р. №284/23-22709325 не виявлено безпосередніх господарських відносин позивача з нафтопереробними заводами, то відсутність документа названої форми не може впливати на правомірність та обґрунтованість формування ПП «Ліга» валових витрат обігу та виробництва за операціями з обороту нафтопродуктів.

Стосовно судження відповідача про відсутність документів форми 5-НП суд зауважує, що відповідно до п.п.4.1.1.1 Інструкції №81 облік нафти і нафтопродуктів на підприємствах по забезпеченню нафтопродуктами (ППЗН), підприємствах нафтопродуктопровідного транспорту (ПНТ) та наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на автозаправних станціях (АЗС) - в одиницях об'єму. Для забезпечення достовірності і єдності вимірювань маси нафти, нафтопродуктів, а також контролю за їх якістю ППЗН, ПНТ, АЗС повинні мати необхідне устаткування та засоби вимірювальної техніки, які допущені до застосування Держстандартом України і мають чинне тавро або свідоцтво про повірку.

З положень наведеної норми Інструкції слідує, що ведення обліку нафтопродуктів в літрах передбачено лише для автозаправних станцій, але з акту перевірки від 24.03.2010р. №284/23-22709325 вбачається, що відповідач, ОДПІ не виявив фактів порушень з боку позивача при реалізації нафтопродуктів на автозаправних станціях.

При цьому, фактичної наявності нафтопродуктів відповідач в ході розгляду справи не спростував, в акті перевірки від 24.03.2010р. №284/23-22709325 жодних фактичних даних про відсутність нафтопродуктів не навів.

Вирішуючи спір, суд також зважає на положення п.1 наказу Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, Державного комітету статистики України від 17.07.2008р. № 382/291/891/235/244 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2008р. за № 804/15495), згідно з яким спільний наказ Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.1998р. N 81/38/101/235/122 "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.10.1999р. за №685/3978) визнано таким, що втратив чинність у звязку з невідповідністю п.4 ст.3 Указу Президента України від 01.06.2005р. №901 «Про деякі заходи щодо забезпечення здійснення державної регуляторної політики».

Оскільки у спірних правовідносинах відповідач виходив з порушень ПП «Ліга»п.п. 5.2.1 п.5.2 та п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" і при цьому не встановив наявності нікчемних правочинів або наявності господарських операцій, які суперечать закону чи інших обставин, які в силу закону спричиняють втрату первинними документами юридичної сили, то факт порушення вказаної норми закону не знайшов свого підтвердження судовим розглядом, а відтак, висновок ДПІ про завищення ПП «Ліга»валових витрат обігу та виробництва є помилковим.

Стосовно епізоду порушення п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»

За матеріалами справи контрагенти позивача за договором №19-03/17/1МО від 19.03.2008р. ТОВ «Компанія СФЕН», та за договором №05-05/18 від 05.05.08р. ТОВ «Елон»на момент виникнення спірних правовідносин мали правовий статус платників податку на додану вартість, що не спростовано висновками акту перевірки від 24.03.10р. №284/23-22709325.

Підпунктом 7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних праовідносин контрагенти позивача - ТОВ «Компанія СФЕН»та ТОВ «Елон»були зареєстровані як платники податку на додану вартість, то дані особи мали право на виписування податкових накладних.

Вимоги до податкових накладних визначені п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно з яким платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Приєднані до справи копії податкових накладних вимогам наведеної норми закону відповідають.

Дослідивши акт від 24.03.2010р. №284/23-22709325, суд зауважує, що вказаний акт не містить висновків відповідача, ОДПІ про вчинення ПП «Ліга»нікчемних правочинів, про здійснення господарських операцій, які суперечать закону, про наявність інших обставин, які в силу закону спричиняють втрату первинними документами, в тому числі і податковими накладними, юридичної сили.

За таких обставин, судження відповідача про порушення ПП «Ліга» вимог п.п.7.4.1, п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про ПДВ»не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, так як ДПІ за правилами ч.2 ст.71 КАС України не подано до суду доказів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів самостійного визначення податкового зобовязання з ПДВ.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідачем, який в силу Закону України Про державну податкову службу в Україні та за ознаками ст.3 КАС України є субєктом владних повноважень, при розгляді і вирішенні судом справи в порядку ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, а тому суд доходить висновку, що ці податкові повідомлення - рішення порушують права і інтереси позивача, а тому підлягають скасуванню.

Частиною 1 ст.94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Отже, понесені позивачем витрати у вигляді оплати судового збору, які згідно з ст.87 КАС України відносяться до судових витрат, підлягають стягненню на його користь в сумі 3,40грн.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, ч.1 ст.158, ст.159, ч.ч.1, 2 ст.160, ст.161, ч.1 ст.162, ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Приватного підприємства "Ліга" до Куп'янської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення Куп'янської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області від 12.04.2010р. №/0 та від 12.04.2010р. №/0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Ліга" (місцезнаходження 63700, Харківська область, м.Куп'янськ, вул.Дзержинського, буд.47; ідентифікаційний код 22709325) витрати по оплаті судового збору (державного мита) в сумі 3 (три) грн. 40коп.

Постанова набирає законної сили згідно з ст..254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена 31.08.2010р.

Суддя Сліденко А.В.