Справа № 547/682/17
Суддя: Харченко В. Ф.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/682/17
Провадження №2-а/547/19/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року 16 год. 30 хв. смт Семенівка, Полтавська область

Суддя Семенівського районного суду Полтавської області В.Ф.Харченко, розглянувши в порядку скороченого провадження одноособово, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання відновити виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ

У червні 2017 року позивач звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із адміністративним позовом до відповідача яким просив визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01.04.2017 і зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії з моменту припинення її виплати - з 01.04.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1994 року позивачу призначено пенсію за віком. Позивач проживав у Донецькій області, але у 2014 році з початком проведення АТО переїхав до Полтавської області Семенівського району у с. Старий Калкаїв. Відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" 19.11.2014 його взято на облік як внутрішньо переміщено особу та проводилась щомісячна виплата пенсії.

30.03.2017 у зв'язку із тривалою відсутністю (більше 60 днів) за місцем проживання позивачу було скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі по тексту - Комісія) № 9 від 30.03.2017 та припинено виплату пенсії з 01.04.2017.

13.04.2017позивач отримав нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та 27.04.2017 подав заяву про поновлення виплати пенсії. Комісія винесла рішення № 12 від 04.05.2017, яким було призначено виплату пенсії лише з 01.10.2017.

31.05.2017 позивачем було зареєстровано своє місце проживання у Горошинській сільській раді Семенівського району Полтавської області, за адресою: АДРЕСА_1 Семенівського району Полтавської області.

01.06.2017Управлінням соціального захисту населення Семенівської РДА Полтавської області позивача було знято з обліку внутрішньо переміщених осіб за його заявою відповідно до листа УСЗН Семенівської РДА № 1053 від 01.06.2017.

Пенсійні виплати позивачу не були відновлені, незважаючи на те, що він зареєстрував своє місце проживання в Семенівському районі Полтавської області і вже не є внутрішньо переміщеною особою.

31.05.2017 та 13.06.2017 позивач звертався до відповідача із заявами, у яких вказував про своє нове місце реєстрації в с. Старий Калкаїв Семенівського району Полтавської області та просив здійснювати виплату пенсії.

Відповідач листом №14/Б-03 від 19.06.2017 повідомив позивача, що йому виплата пенсії була зупинена відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою КМУ від 08.06.2016 №365, на підставі рішення Комісії, яким було скасовано довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи (від 19.11.2014) та припинено виплату пенсії. Після повторної видачі довідки 13.04.2017 Комісія винесла рішення, яким було призначено виплату пенсії з 01.10.2017. Однак до відповідача 07.06.2017 надійшов лист від УСЗН Семенівської РДА про те, що довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи від 13.04.2017 теж скасована, що унеможливлює подальшу виплату пенсії позивачу. Крім того, повідомлено, що позивач взятий на облік за матеріалами електронної пенсійної справи, а паперова пенсійна справа знаходиться на тимчасово окупованій території.

Відповідач проти позову заперечував повністю, вважав, що вимоги не підлягають задоволенню, вказав, що позивач 13.06.2017 звернувся до управління з заявою щодо здійснення йому пенсійних виплат, погашення заборгованості з 01 квітня 2017 року та поновлення пенсійних виплат.

На дане звернення ОСОБА_1 відповідачем надано відповідь від 19.06.2017 № 14/Б-ОЗ щодо неможливості продовження виплати пенсії.

Виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, на підставі рішення Комісії № 9 від 30.03.2017 з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Цим рішенням було скасовано дію довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи № від 19.11.2014 та припинено соціальні виплати. Тобто виплату пенсії припинено на підставі рішення Комісії.

27.04.2017 ОСОБА_1 подано заяву про поновлення виплати пенсії та надано нову довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи № 105 від 13.04.2017.

Згідно заяви ОСОБА_1 комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам винесла рішення (№ 12 від 04.05.2017), яким було призначено виплату пенсії з 01.10.2017 на підставі п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 - повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 пункту 12 цього Порядку можливе лише через 6 місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством., але 07.06.2017 на адресу нашого управління надійшов лист Управління соціального захисту населення № 1079 від 07.06.2017, в якому повідомляється, що довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи № 105 від 13.04.2017 знову скасована.

Пунктом 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 та постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" передбачено, що пенсії особам, які переміщені на контрольовану територію, можуть виплачуватися лише при умові взяття на облік в органах праці та соціального захисту населення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

Відповідно до п. 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Пенсійна справа ОСОБА_1 знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, там не функціонують.

В зв'язку з цим було запроваджено спрощений механізм переведення виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам. Виплата пенсій була забезпечена згідно даних електронної пенсійної інформації і продовжувати виплату його пенсії неможливо, оскільки він знятий з обліку в Єдиній Інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Вивчивши матеріали справи, безпосередньо, всебічно повно та об'єктивно дослідивши всі докази, які є у справі, судом встановлено такі обставини із посиланням на такі докази.

ОСОБА_1 з 1994 року призначено пенсію за віком (а.с. 7, 9).

Позивач проживав у Донецькій області, м. Донецьк, але у 2014 році з початком проведення АТО переїхав до Полтавської області Семенівського району у с. Старий Калкаїв, де 19.11.2014 його взято на облік як внутрішньо переміщено особу та проводилась щомісячна виплата пенсії (а.с. 10).

30.03.2017 позивачу скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Комісія) № 9 від 30.03.2017 (а.с. 16) та припинено виплату пенсії з 01.04.2017 (а.с.15). Рішення ухвалено на підставі подання управління соціального захисту № 9 від 30.03.2017.

Рішення Комісії не містить вказівки на будь-який нормативний акт, на підставі якого його ухвалено.

Довідкою третьої особи від 13.04.2017 № 105 підтверджено взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи з м. Донецьк Донецька область до с. Старий Калкаїв Семенівський район Полтавська область, де позивач проживає (а.с. 11).

13.04.2017 позивач отримав нову довідку про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи та 27.04.2017 подав заяву про поновлення виплати пенсії. Комісія винесла рішення № 12 від 04.05.2017 яким було призначено виплату пенсії лише з 01.10.2017 (а.с.16, 17).

31.05.2017 позивачем зареєстровано своє місце проживання у Горошинській сільській раді Семенівського району Полтавської області, за адресою: вул. Лісова, 10, с.Старий Калкаїв Семенівського району Полтавської області (а.с. 19).

Відтак він вже не є внутрішньо переміщеною особою, змінив у встановленому порядку своє зареєстроване ат фактичне місце проживання.

01.06.2017 третя особа зняла позивача з обліку внутрішньо переміщених осіб за його заявою (а.с. 18).

Пенсійні виплати позивачу не відновлені, незважаючи на те, що він зареєстрував своє місце проживання в Семенівському районі Полтавської області і вже не є внутрішньо переміщеною особою.

31.05.2017 і 13.06.2017 позивач звертався до відповідача із заявами, у яких вказував про своє нове місце реєстрації в с. Старий Калкаїв Семенівського району Полтавської області та просив здійснювати виплату пенсії.

Листом Глобинського об'єднаного управління ПФУ Полтавської області №14/Б-03 від 19.06.2017 ОСОБА_1 повідомлено, що йому виплата пенсії була зупинена відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою КМУ від 08.06.2016 №365, на підставі рішення Комісії, яким було скасовано довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи від 19.11.2014 та припинено виплату пенсії (а.с.15). Після повторної видачі довідки 13.04.2017 Комісія винесла рішення, яким було призначено виплату пенсії з 01.10.2017. Однак до відповідача 07.06.2017 надійшов лист від УСЗН Семенівської РДА про те, що довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи від 13.04.2017 теж скасована, що унеможливлює подальшу виплату пенсії позивачу (а.с. 18). Крім того, повідомлено, що позивач взятий на облік за матеріалами електронної пенсійної справи, а паперова пенсійна справа знаходиться на тимчасово окупованій території.

Дії відповідача є неправомірними щонайменше з тих підстав, що позивач зареєстрував своє постійне місце проживання в с. Старий Калкаїв Семенівського району Полтавської області і більше не є внутрішньо переміщеною особою, тому застосування до нього законодавства щодо внутрішньо переміщених осіб є неправомірним - він не суб'єктом відповідних правовідносин.

Посилання відповідача на відсутність паперової пенсійної справи також є необгрунтованою відмовою у виплаті пенсії.

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Позивачу призначена пенсія у Донецькій області, але переїхавши на інше постійне місце проживання в Семенівський район Полтавської області, орган пенсійного фонду повинен був витребування пенсійну справу та продовжити пенсійні виплати за його новим місцем проживання.

Пунктом 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005) визначено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Також, в 2014 році Пенсійним фондом України максимально спрощено порядок переведення пенсійних справ із окупованих територій до інших регіонів України.

Відповідно до пояснень директора департаменту пенсійного забезпечення від 14.07.2014взяття на облік пенсіонерів та забезпечення виплати їм пенсій здійснюється за новим місцем перебування або проживання лише за їх заявою та за матеріалами електронної пенсійної справи.

З огляду на ці положення нормативно-правових актів пенсіонер має право змінити своє місце проживання та безперешкодно отримувати пенсію за новим місцем проживання. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно статті 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Так, частиною першої цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається із листа відповідача № 14/Б-ОЗ від 19.06.2017 (а.с. 15, 16) виплату пенсії позивачу припинено у зв'язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи та відсутністю паперової справи.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведено нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 "Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" не є посиланням на норми закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом. Крім того позивач вже знятий з обліку внутрішньо переміщених осіб, оскільки офіційно зареєстрував своє місце проживання в с. Старий Калкаїв Семенівського району Полтавської області. Тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу є безпідставними та незаконними.

Припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( стаття 3 Конституції України ).

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України", зокрема п. 54, зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдовської Республіки Придністровця (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захист гарантованих Конвенцією прав заявників. Як зазначено в п. 333 цього рішення Європейського суду з прав людини, суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно- правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Отже, відповідач, припиняючи виплату пенсії позивачу з 01.04.2017, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки визначена ним підстава припинення сплати пенсії не ґрунтується на законі як виді нормативно-правового акта України.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Суд зауважує, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо позивача.

Відповідно до абз. 2, 3 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (абз. 10 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Відтак суд задовольняє позов повністю.

Керуючись ст.ст. 2,158, 160-163, 1832, 184-186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2017.

Зобов'язати Глобинське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Полтавській області відновити з 01.04.2017 виплату пенсії ОСОБА_1.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Харківського апеляційного адміністративного суду через Семенівський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Ф.Харченко