Справа № 826/14471/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 серпня 2017 року 13:00 справа №826/14471/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до 1. Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 2. Державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабкової Тетяни Ігорівни
третя особаПравобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві
проскасування постанов, визнання протиправними дій та бездіяльності
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабкової Тетяни Ігорівни (далі по тексту - відповідачі), в якому просить:

1) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12 серпня 2016 року, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 серпня 2016 року, винесених державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабковою Тетяною Ігорівною;

2) визнати неправомірними та незаконними дії та бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабкової Тетяни Ігорівни та Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, які полягають у тому, що: виконавче провадження відкрито на підставі вимоги Ф-376, виданої 6 липня 2016 року Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, про стягнення з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) страхових внесків та інших платежів в сумі 21008,00 грн. незаконно, всупереч рішенню (ухвалі) Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року у справі №752/16618/14-ц, всупереч вимогам статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"; ОСОБА_1 як боржника не було своєчасно повідомлено про винесення 12 серпня 2016 року постанови про відкриття виконавчого провадження та не було своєчасно повідомлено про винесення 22 серпня 2016 року постанови про арешт майна боржника та оголошення про заборону його відчуження; ОСОБА_1 як боржнику у виконавчому провадженні не роз'яснено державним виконавчим законні права, визначені Законом України "Про виконавче провадження", не роз'яснено та не доведено право на спосіб добровільного виконання вимоги №Ф-376, виданої 6 липня 2016 року Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення з ОСОБА_1 страхових внесків та інших платежів в сумі 21008,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі; залучено до участі у справі Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; справу призначено до судового розгляду.

Відповідач письмових заперечень проти позову суду не надав.

У судове засідання 08 грудня 2016 року відповідачі та третя особа, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, представників не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідачів та третьої особи та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 08 грудня 2016 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року у справі №752/16618/14-ц скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бубели А.М. щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги №Ф 771 У, виданої 1 березня 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України у Голосіївському районі м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва боргу в сумі 21008 грн., неправомірними.

Голосіївський районний суд м. Києва в ухвалі від 23 березня 2015 року у справі №752/16618/14-ц встановив, що 25 лютого 2014 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 01 березня 2013 року №Ф 771 У про стягнення з ОСОБА_1 на користь вказаного управління боргу в сумі 21008 грн., що складається з недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Визнаючи неправомірними дії старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бубели А.М. щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України у Голосіївському районі м. Києва від 01 березня 2013 року №Ф771У та скасовуючи таку постанову, Голосіївський районний суд м. Києва у справі №752/16618/14-ц виходив з того, що дії державного виконавця не відповідають вимогам статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", якою не передбачено такого виконавчого документа як вимога Управління Пенсійного фонду про стягнення страхових внесків, а також з того, що державним виконавцем порушено визначений у статті 24 цього закону строк направлення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України у Голосіївському районі м. Києва (постанова Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1055 "Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України"), склало вимогу про сплату боргу від 6 липня 2016 року №Ф 376 У, згідно з якою станом на 06 липня 2016 року заборгованість зі слати страхових внесків, штрафів (фінансових санкцій) складає 21008,00 грн.

Вимога про сплату боргу від 06 липня 2016 року №Ф 376 У подана до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Державний виконавець Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Бабкова Т.І. винесла постанову від 12 серпня 2016 року №ВП51923748 про відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06 липня 2016 року №Ф-376. У цій постанові вказано, що виконавчий документ подано 11 серпня 2016 року.

Державний виконавець Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Бабкова Т.І. винесла постанову від 22 серпня 2016 року №ВП51923748 про арешт майна боржника - ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження в межах суми звернення стягнення 21008 грн.

Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на скаргу ОСОБА_1 від 02 вересня 2016 року повідомив, що згідно з реєстром відправки вихідної кореспонденції від 15 серпня 2016 року на адресу боржника - ОСОБА_1 відправлено постанову про відкриття виконавчого провадження за штрих-кодом №254, згідно з поштовими відстеженням "Укрпошта" лист отримано 23 серпня 2016 року. Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2014 року на підставі вимоги від 1 березня 2013 року №Ф 771 У скасовано, а у відділі на виконанні перебуває інша вимога від 6 липня 2016 року №Ф-376.

Позивач також додав до позову копію поштового конверту зі штрих-кодом №254 та з відбитком штампу поштового відділення про надсилання третьою особою поштової кореспонденції на адресу позивача з відтиском штампу поштового відділення від 18 серпня 2016 року, копію конверта про надсилання поштової кореспонденції третьою особою позивачу з відтиском штампу поштового відділення 30 серпня 2016 року та копію конверту про надсилання третьою особою поштової кореспонденції на адресу позивача з відтиском штампу поштового відділення 9 вересня 2016 року.

Таким чином, третя особа надіслала позивачу копію постанови про відкриття виконавчого провадження 18 серпня 2016 року, копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 30 серпня 2016 року та листа від 06 вересня 2016 року у відповідь на скаргу позивача від 2 вересня 2016 року - 09 вересня 2016 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пунктів 2 та 5 частини першої статті 61 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Правління Пенсійного фонду затверджує документи нормативного характеру, що регламентують діяльність Пенсійного фонду, в тому числі статут та зміни до нього, регламент засідань правління, положення про виконавчу дирекцію Пенсійного фонду, положення про територіальні органи Пенсійного фонду; визначає порядок надходження та обліку коштів Пенсійного фонду.

Правління Пенсійного фонду України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2001 року №121, постановою від 19 грудня 2003 року №21-1 затвердило Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі по тексту - Інструкція №21-1). Інструкція №21-1 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663

Інструкцією №21-1 визначена процедура стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Згідно з пунктом 8.2 Інструкції №21-1 органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків; б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків; в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників.

Абзацом 7 пункту 8.2 Інструкції №21-1 встановлено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до пункту 8.5 Інструкції №21-1 у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку. Про оскарження вимоги до суду страхувальник зобов'язаний письмово повідомити протягом трьох робочих днів орган Пенсійного фонду, який направив вимогу.

Абзацом першим пункту 8.3 Інструкції №21-1 визначено, що вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників, зокрема за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).

Відповідно до абзаців 4, 5 пункту 8.3 Інструкції №21-1 при формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1-ша частина - літери "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2-га частина - порядковий номер, 3-тя частина - літера "У" (узгоджена вимога). Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Згідно з пунктами 8.4, 8.5 Інструкції №21-1 протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку. Про оскарження вимоги до суду страхувальник зобов'язаний письмово повідомити протягом трьох робочих днів орган Пенсійного фонду, який направив вимогу. Узгодження вимоги органу Пенсійного фонду здійснюється на підставі заяви страхувальника, яка розглядається органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначених у вимозі.

Відповідно до пунктів 8.7, 8.8 Інструкції №21-1 узгоджена вимога надсилається страхувальнику органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів. Страхувальник зобов'язаний сплатити узгоджену суму боргу протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги. У разі, якщо страхувальник, який одержав вимогу і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі, якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, орган Пенсійного фонду звертається у встановленому законом порядку і подає вимогу до відповідного органу державної виконавчої служби, у якій зазначає суму боргу за даними карток особових рахунків платників на дату подання. До сум боргу, що подаються до органів державної виконавчої служби за даними карток особових рахунків платників, включаються також суми, узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін, фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Згідно з частиною п'ятнадцятою статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Частинами першою і другою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (чинного на час відкриття виконавчого провадження) визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною другою статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини";

10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою і другою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з частиною третьою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Частиною четвертою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З наведених норм законодавства випливає, що на прострочену заборгованість зі сплати страхових внесків (недоїмки) територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Страхувальник може добровільно сплатити визначену у зазначеній вимозі недоїмку, або узгодити її з територіальним органом Пенсійного фонду, або оскаржити її до суду.

У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду зобов'язаний звернутися і подати вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби.

При цьому у статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчими документами за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою, визначено також рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Своєю чергою, вимога про сплату боргу у Інструкції №21-1, виданій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2001 року №121, визначена як виконавчий документ, а відповідний підрозділ державної виконавчої служби - як орган, що виконує вимогу про сплату боргу. При цьому згідно із Законом України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів.

Позивач не надав суду доказів оскарження вимоги третьої особи про сплату боргу від 06 липня 2016 року № Ф 376 У до суду чи доказів відкликання цієї вимоги третьою особою з підстав, визначених у пункті 8.6 Інструкції №21-1, чи доказів скасування цієї вимоги судом.

Суд також не виявив доказів скасування вимоги третьої особи про сплату боргу від 06 липня 2016 року №Ф 376 У судом, в результаті чого встановив, що вимога третьої особи про сплату боргу від 06 липня 2016 року № Ф 376 У є чинною.

В адміністративній справі №826/14471/16 вимога третьої особи про сплату боргу від 06 липня 2016 року №Ф 376 У чи дії щодо складання останньої позивачем також не оскаржуються.

Зважаючи на те, що вимога третьої особи про сплату боргу від 06 липня 2016 року №Ф 376 У є чинною, третя особа зобов'язана була подати її до територіального підрозділу державної виконавчої служби.

Як встановив суд, третя особа подала вимогу про сплату боргу від 06 липня 2016 року №Ф 376 У до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва. Ця вимога є виконавчим документом, що відповідає формі, визначеній у додатку 10 до пункту 8.3 Інструкції №21-1. Строк пред'явлення цього документу до виконання не закінчився.

Враховуючи наведене, відповідач зобов'язаний був прийняти виконавчий документ до виконання і правомірно відкрив виконавче провадження на підставі такого виконавчого документа.

Зазначені позивачем у позові доводи щодо прийняття раніше Управлінням Пенсійного фонду України у Голосіївському районі м. Києва вимоги від 01 березня 2013 року №Ф 771 У про стягнення з нього на користь Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва боргу в сумі 21008 грн., відкриття виконавчого провадження за постановою державного виконавця від 25 лютого 2013 року за цією вимогою та скасування ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року у справі №752/16618/14-ц постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цієї вимоги, не є правовими підставами для відмови у відкритті виконавчого провадження, що визначені у статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі іншої вимоги про сплату боргу від 6 липня 2016 року №Ф 376 У.

Вказані доводи позивача могли бути підставою для оскарження в судовому порядку вимоги від 6 липня 2016 року №Ф 376 У і могли бути предметом доказування у такій справі. У адміністративній справі №826/14471/16, що розглядається, позивач не оскаржує вимогу третьої особи від 6 липня 2016 року №Ф 376 У чи дії третьої особи щодо складання цієї вимоги.

Враховуючи наведене, позов в частині вимог про визнання неправомірними та незаконними дій позивача, які б полягали у відкритті виконавчого провадження на підставі вимоги третьої особи від 06 липня 2016 року №Ф 376 У в супереч ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у справі №752/16618/14-ц та в супереч вимогам статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" та в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 серпня 2016 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 серпня 2016 року, задоволенню не підлягає.

При вирішенні позовних вимог про визнання дій та бездіяльності відповідачів, які, на думку позивача, полягають у тому, що його не було своєчасно повідомлено про винесення постанови від 12 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження та не було своєчасно повідомлено про винесення постанови від 22 серпня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення про заборону його відчуження, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з частиною п'ятою, шостою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною четвертою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Позивач до позовної заяви разом із постановами про відкриття виконавчого провадження від 12 серпня 2016 року і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження додав копію поштового конверту зі штрих-кодом №254 та з відбитком штампу поштового відділення про надсилання відповідачем рекомендованої поштової кореспонденції на адресу позивача з відтиском штампу поштового відділення від 16 серпня 2016 року та копію конверта про надсилання простої поштової кореспонденції відповідачем на адресу позивача з відтиском штампу поштового відділення 30 серпня 2016 року.

Таким чином, суд встановив, що відповідач надіслав на адресу позивача копію постанови від 12 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження 16 серпня 2016 року, а копію постанови від 22 серпня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - 30 серпня 2016 року.

Враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 12 серпня 2016 року, а 13 та 14 серпня 2016 року були вихідними днями, то першим після них робочим днем, коли копія постанови мала бути направлена боржнику, був день із датою 15 серпня 2016 року. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена 16 серпня 2016 року, тобто з пропуском строку її направлення.

Враховуючи, що постанова про арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена 22 серпня 2016 року, то наступним робочим днем, коли копія постанови мала бути надіслана боржнику, був день із датою 23 серпня 2016 року.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Зважаючи на те, що незначний пропуск відповідачем строку направлення позивачу копій постанов про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна не порушив необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані дії з направлення цих копій постанов, суд не вбачає підстав для визнання протиправними дій відповідачів щодо несвоєчасного (чи бездіяльності відповідачів щодо своєчасного) повідомлення про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 серпня 2016 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 серпня 2016 року.

При вирішенні позовних вимог про визнання неправомірними та незаконними дій та бездіяльності відповідачів, які полягають у тому, що позивачу як боржнику у виконавчому провадженні не було роз'яснено державним виконавцем законні права, визначені Законом України "Про виконавче провадження", а також не роз'яснено та не доведено право на спосіб добровільного виконання вимоги від 6 липня 2016 року №Ф 376, суд виходить з такого.

Права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені у статті 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Таким чином, державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Так, у частині другій статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Зазначення у цій постанові інших прав та обов'язків боржника закон не передбачає.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 серпня 2016 року вбачається, що вона відповідає вказаним вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи наведене, відповідач не вчиняв протиправних дій чи бездіяльності, на які вказує позивач.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевірив, чи прийняті оспорювані позивачем рішення та чи вчинені оспорювані позивачем дії відповідачів: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач правомірно відкрив виконавче провадження на підставі вимоги відповідача про сплату боргу від 6 липня 2016 року №Ф 376 У та у процесі здійснення виконавчого провадження правомірно наклав арешт на майно боржника у межах суми боргу. Відповідач не допустив протиправних дій чи бездіяльності, на які вказує позивач. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко