Справа № 825/996/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/996/17 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Файдюка В.В.

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати незаконною бездіяльність щодо ненадання позивачу відповідей на його заяви від 05.05.2016 та 18.03.2017; визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо непроведення відповідних розрахунків з виплати позивачу грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно та невиплати компенсації; зобов`язати відповідача провести відповідні розрахунки з виплати грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно та зобов`язати відповідача видати речове забезпечення, яке відповідно до норм та правових актів повинно було бути видане, проте не видавалось.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року закрито провадження у даній справі.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу та винесту нову, якою задовольнити вимоги або направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись пунктом 4 статті 155 КАС України виходив з того, що за наявності постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2016, прийнятої у справі №825/1058/16, з того самого спору та між тими самими сторонами, яка набрала законної сили, суд вважає за необхідне закрити провадження в адміністративній справі №825/996/17.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, 23.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 із вимогами визнати незаконною бездіяльність щодо ненадання позивачу відповідей на його заяви від 05.05.2016 та 18.03.2017; визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо непроведення відповідних розрахунків з виплати позивачу грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно та невиплати компенсації; зобов`язати відповідача провести відповідні розрахунки з виплати грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно; зобов`язати відповідача видати речове забезпечення, яке відповідно до норм та правових актів повинно було бути видане, проте не видавалось.

При цьому, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 по справі №825/1058/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з відповідача коштів, які належать позивачу до виплати відповідно законодавства, але не були виплачені, особливо за речове майно за період з 18.03.2014 по дату подання позову; зобов`язання відповідача видати речове майно, яке відповідно до норм та правових актів повинно було бути видано позивачу, але не видавалось; визнання незаконними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2016 № 101 та від 04.05.2016 № 31-РС в частині звільнення позивача з військової служби в запас; поновлення позивача на посаді відповідального виконавця мобілізаційного відділення Козелецького районного військового комісаріату Чернігівської області з 06.05.2016 відмовлено (а.с. 52-62).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 4 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Умовами застосування цієї підстави для закриття провадження є:

- тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);

- остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження);

- набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що постанова чи ухвала, яка набрала законної сили, постановлена за позовом, який є тотожним до позову, що розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

При цьому, колегією суддів враховано, що однією з позовних вимог у справі №825/1058/16 були вимоги щодо стягнення коштів за речове майно за період з 18.03.2014, однак по своїй суті та формі вказані вимоги відрізняються від вимог, заявлених позивачем у даній адміністративній справі.

Крім того, підставою для звернення до суду у даній справі на думку позивача стала бездіяльність відповідача за наслідками не розгляду заяв позивача від 05 травня 2016 року та від 18 березня 2017 року.

Отже, підсумовуючи наведені норми та обставини справи, судова колегія приходить до переконання, що у даному випадку підстави та предмет у справі №825/1058/16 та у справі №825/996/17 не є тотожними.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 у справі №825/1058/16, яка набрала законної сили, слід закрити провадження в даній адміністративній справі.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно з п. 3 частини першої ст. 199, п. 4 частини першої ст. 204 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року й направленні справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, та не підлягає оскарженню як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.В. Файдюка

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Файдюк В.В.

Бужак Н.П.