Справа № 334/8942/16-а(2-а/334/466/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2017 рокусправа № 334/8942/16-а(2-а/334/466/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2017 року у справі №334/8942/16а за позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.12.2016 року звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, в якому просив визнати неправомірними дії пенсійного органу у здійсненні перерахунку йому пенсії на підставі довідки прокуратури Запорізької області №18-309 від 22.04.2016 року; зобов'язати відповідача здійснити йому з 1 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», у розмірі 90% від розміру його місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Запорізької області №18-309 від 22.04.2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано противоправними дії Правобережне об'єднання управління ПФУ м.Запоріжжя у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки прокуратури Запорізької області №18-309 вих.-16 від 22.04.2016 року.

Зобов'язано Правобережне об'єднання управління ПФУ м.Запоріжжя здійснити з 01 вересня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії, а саме у редакції Закону №1789-ХІІ від 05.11.1991 року), у розмірі 90 % від розміру його місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Запорізької області №18-309 вих.-16 від 22.04.2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надіслав до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу, якими просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а також просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_2 з 01.06.2002 року знаходиться на обліку в Правобережному об'єднанному управлінні ПФУ м.Запоріжжя та отримує пенсію за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII, яка обчислена в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати.

15.09.2016 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про проведення йому з 1 січня 2016 року перерахунку пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% місячного заробітку, долучивши довідку прокуратури Запорізької області №18-309вих.-16 від 22.04.2016 року про заробітну плату (а.с. 10а, 11).

Пенсійний орган листом №267/К-1 від 29.09.2016 року відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії , пославшись на те, що «відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с.9-10).

Позивач не погодився з таким рішення пенсійного органу та оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що всі зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» та інших нормативних актів, які були внесені (прийняті) після призначення позивачу пенсії, зокрема, щодо умов та порядку перерахунку пенсії, обмеження граничного розміру пенсії тощо, не можуть бути застосовані при перерахунку вже призначених пенсії, а лише при призначенні нових пенсій діючим працівникам прокуратури.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VІІІ, який набув чинності з 01.01.2015 року, до частини 18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» внесено зміни.

До внесення відповідних змін в ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» вказаною нормою було зазначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Після внесення змін ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» викладена в наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України», яка діє з 01.01.2015 року.

Аналогічною за змістом є і частина 20 статті 86 нового Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (набрав чинності 15.07.2015 року), якою визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Саме вказана норма була чинною в момент виникнення спірних відносин між сторонами.

Натомість, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не приймався.

З огляду на те, що позивач як на підставу здійснення йому перерахунку пенсії посилається на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013, а редакція Закону України «Про прокуратуру» на цей час не містила норми, яка б передбачала таку підставу для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, то позовні вимоги, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на законі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що діюче законодавство не містило зазначеної вище норми також ні в момент видачі позивачу довідки 22 квітня 2016 року, ні на час його звернення за перерахунком пенсії 15 вересня 2016 року.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що умови та порядок перерахунку призначених працівникам прокуратури не визначено Кабінетом Міністрів України, відповідно відсутні законні підстави для здійснення перерахунку пенсії в порядку та на умовах, визначених, зокрема Закону України «Про прокуратуру», оскільки вказаний Закон таких умов не містить. Отже, сама по собі зміна оплати праці прокурорсько-слідчих працівників не є підставою для перерахунку пенсії, оскільки ці обставини не визначені в діючому законодавстві як підстава для такого перерахунку.

Зміни, внесені Законом України №76 від 28.12.2014 року до ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 та до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697 неконституційними не визнавались і не скасовувались.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність, а тому висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача про відмову в перерахунку пенсії у зв'язку зі збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури, не ґрунтується на нормах діючого закону, чим порушено принцип законності, закріплений статтею 9 КАС України.

З приводу доводів позивача про неможливість застосування до нього змін в законодавстві щодо перерахунку пенсій прокурорсько-слідчим працівникам, які відбулись після призначення йому пенсії, оскільки останні звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що за приписами Конституції України та правовими позиціями Верховного Суду України (постанова від 1 липня 2014 року у справі № 21-244а14) не можуть бути звужені лише вже досягнуті певною особою соціальні гарантії. Досягненням же права на перерахунок пенсії, як зазначалось вище, є не момент призначення особі пенсії, як помилково вважає позивач, а безпосередні обставини, з якими законодавство та сама особа пов'язують саме перерахунок пенсії, оскільки правовідносини щодо перерахунку пенсії виникають не в момент призначення пенсії, а в момент виникнення підстав для такого перерахунку. Тобто, набуття особою права на пенсію не є одночасним набуттям права на перерахунок цієї пенсії в будь-який час в майбутньому за відсутності до цього відповідних законодавчих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що право на пенсію позивач реалізував у 2002 році та нарахування його пенсії здійснюється у розмірах, встановлених статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, в редакції чинній на час її призначення, що не є спірним. Проте, подальше право на перерахунок пенсії ним може бути реалізовано лише на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Підсумовуючи викладене, судова колегія зазначає, що на теперішній час умови (підстави) для перерахунку раніше призначених пенсій працівникам прокуратури, а відповідно і сама можливість здійснення такого перерахунку, не визначені на законодавчому рівні, а тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведених причин доводи позивача, з якими безпідставно погодився суд першої інстанції, що до спірних правовідносин про право позивача на перерахунок пенсії підлягають застосуванню норми права, які діяли на час призначення йому пенсії, є помилковими.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлене судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2017 року у справі №334/8942/16а задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2017 року у справі №334/8942/16а скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко