Справа № 500/4187/17
Суддя: Присакар О. Я.
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/4187/17
Провадження № 2-а/500/115/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакар О.Я., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, та просить визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не складання висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги та не видання наказу про виплату такої допомоги та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області скласти висновок про призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності на видати наказ про виплату такої допомоги, свої вимоги мотивує тим, що він проходив службу в органах внутрішніх справ з 1995 року по 06.11.2015 року. З 07.11.2015 року він проходив службу в органах Національної поліції в статусі поліцейського та 31.03.2016 року він був звільнений зі служби в поліції. Після звільнення, позивачу обласною медико-соціальною експертною комісією №1 встановлено з 25.06.2016 року другу групу інвалідності, у зв'язку з хворобою, пов'язаною з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивач 01 лютого 2017 року звернувся до начальника ГУНП в Одеській області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням другої групи інвалідності. Проте, 03.02.2017 року управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області повернуло йому матеріали про призначення одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що його захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, в той час як призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейським, втрата працездатності яких пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ Законом України «Про національну поліцію України» не передбачена. Позивач вважає, що його права та законні інтереси були порушенні, а тому звернувся до суду за їх захистом.

Згідно заперечень, наданих Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, позивач з 1995 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та наказом ГУМВС України його було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року за №114. З 07.11.2015 року по 31.03.2016 року позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області, та його 28.03.2017 року було звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію». Позивачу була встановлена ІІ група інвалідності за хворобою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків у 2016 році, у зв'язку з чим позивач 01.02.2017 року подав до ГУНП в Одеській області заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням інвалідності на підставі ст. 97 ЗУ «Про Національну поліції». Листом від 03.02.2017 року УФЗБО ГУНП в Одеській області була надана відповідь про те, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейським, втрата працездатності яких пов'язана з проходженням служби в ОВС Законом України «Про Національну поліцію» не передбачена.

Розглянувши матеріали справи, суддя вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою від 02.08.2017 року Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрите скорочене провадження.

Встановлено, що ОСОБА_1 у період з 08.12.1995 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, та з 07.11.2015 року по 31.03.2016 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області, що підтверджено відповідними записами в трудовій книжці ОСОБА_1

Відповідно до свідоцтва про хворобу №45/2, виданого Військо-лікарською комісією ДУ ТМО МВС України по Одеській області від 11.03.2016 року, ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби в мирний час у зв'язку із захворюванням, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Згідно довідки Одеської обласної медико-соціальної експертної комісії №1 серії 10ААА №127140 від 21.06.2016 року, ОСОБА_1 встановлено з 25.06.2016 року другу групу інвалідності, у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Так, з довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10ААА №127140 встановлено ступінь втрати працездатності 60 %.

01 лютого 2017 року позивач звернувся із заявою вх. № Т-304 до Головного управління Національної поліції в Одеській області з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листом від 03.02.2017 року за вих. №14/1-П-304 управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області повернуло ОСОБА_1 матеріали про призначення одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що його захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, в той час як призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейським, втрата працездатності яких пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ Законом України «Про національну поліцію України» не передбачена.

Суддя не погоджується з такою правової відповідача з наступних підстав.

Частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Відповідно до п.3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п.2 Порядку № 850).

Пунктами 7 - 9 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає до Міністерства Внутрішніх Справ України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цього Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (п.7 Порядку №850).

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VІІІ).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 4, ст. 20 із наступними змінами).

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України «Про національну поліцію».

Згідно з ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 6 ст.100 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

В пункті 5 Розділу І Порядку № 4 дано значення термінів, що визначають випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:

1) під час виконання службових обов'язків (пункти 1, 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний з виконанням поліцейським службових обов'язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

2) під час проходження поліцейським служби (пункт 2 частини першої статті 97 Закону) - випадок, який не пов'язаний із безпосереднім виконанням поліцейським службових обов'язків, зазначених у підпункті 1 цього пункту;

3) пов'язаного з проходженням служби в поліції (пункти 4, 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок отриманого захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з проходженням поліцейським служби, крім випадків, зазначених у підпункті 1 цього пункту.

Пункт 5 розділу І Порядку № 4 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.09.2016 № 916 (набрав чинності з 07.10.2016 року) доповнено підпунктом 4 - пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 1 р. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку №4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктом 1 Розділу IV Порядку № 4 передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п.2 Розділу IV Порядку).

Положеннями Порядку №850 та Порядку №4 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби. Таким чином, заява (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.11.2015 року позивача прийнято на службу до Головного управління Національної поліції в Одеській області, тобто з цієї дати на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію». Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 21 від 28.03.2016 року позивача звільнено 31.03.2016 року зі служби в Національній поліції.

Останнім місцем служби позивача як поліцейського є Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Враховуючи викладене, органом, до якого позивач повинен звертатись з заявою (рапортом) про виплату спірної грошової допомоги є саме Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Оскільки з 25.06.2016 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, у зв'язку з хворобою, пов'язаною з проходженням служби в органах внутрішніх справ, то у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, заява позивача щодо вирішення питання про надання йому одноразової грошової допомоги по суті не розглядалась, фінансовим підрозділом відповідний висновок не готувався, рішення з питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалося.

Оскільки, відповідного рішення відповідач по суті заяви не приймав, суд приходить до висновку, що заява позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у встановлений законодавством порядок та строки не розглянуто, відтак, при розгляді цієї заяви відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка призвела до порушення прав позивача.

Разом з тим, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом вказаної правової норми вбачається, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008 року, постанові ВСУ від 18 березня 2014 року у справі №21-11а14, ВАСУ від 28.07.2015 року у справі №К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання органу владних повноважень прийняти певне рішення, в разі, якщо можливість прийняття єдиного альтернативного рішення виключена судом.

Згідно із частиною другою статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини першої статті 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною третьою статті 162 КАС України надано адміністративному суду повноваження на прийняття іншої постанови, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повернув без розгляду матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, за його заявою вх. № Т-304 від 01 лютого 2017 року, тоді як відповідно до п.9 Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження матеріалів мало прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надіслати його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Аналогічна позиція, викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.07.2017 року, справа № 695/1117/17, головуючий Черпак Ю.К., № рішення 67985918.

Враховуючи відсутність рішення відповідача, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не розгляду заяви позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги та зобов'язання розглянути заяву позивача вх. № Т-304 від 01 лютого 2017 року щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до вимог законодавства.

Керуючись ст. ст.9-11, 69 -71, 158-163, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Одеській області розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та прийняти відповідне рішення за його заявою вх. № Т-304 від 01 лютого 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: О.Я.Присакар