Справа № 642/1598/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 р. Справа № 642/1598/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судд - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:
03 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі Комісія МО України) про повернення на доопрацювання його документів щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (далі Закон № 2011-XII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), оформлене пунктом 9 протоколу № 106 від 25 листопада 2016 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Міністерства оборони України (далі МО України) щодо неприйняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII;

- зобов`язати цього відповідача прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII, у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для видання наказу про виплату такої допомоги;

- зобов`язати відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) після надходження рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги.

Також, позивач просив суд зобов`язати МО України подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу в лавах Збройних сил СРСР, є учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан. У період проходження служби отримав поранення. Внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні Афганістан, де велись бойові дії отримав інвалідність - третьої групи.

Протоколом засідання Комісії МО України в порушення вимог ст. 16 Закону № 2011-XII відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги та повернуто документи на доопрацювання, у зв`язку з тим, що заявником не подано документ про встановлення йому інвалідності протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби.
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі.

Так, судовим рішенням скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII, оформлене пунктом 9 протоколу № 106 від 25 листопада 2016 року; визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII; зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII, у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 для видання наказу про виплату такої допомоги позивачу; зобов`язано Харківський ОВК після надходження рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги.

Також, судовим рішенням зобов`язано Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом двох місяців з дня набрання ним чинності.

Рішення суду вмотивовано висновком суду про необґрунтованість позиції відповідача щодо ненадання позивачем повного пакету документів для можливості розгляду питання про подання висновку про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII, оскільки право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, незалежно від часу настання інвалідності, а тому право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження. У зв`язку з тим, що позивачу остаточно безстроково встановлена третя група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, він має право на отримання вищеозначеної допомоги.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року та прийняти нове судове рішення по відмову в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 .

Скаржник зазначає, що інвалідність позивачу встановлена 23 грудня 2008 року, тому при вирішенні позову слід керуватися законодавством, що діяло саме на той день. Положення Закону № 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», на спірні правовідносини не поширюються, оскільки позивач звільнений з військової служби у 1985 році, а інвалідність йому встановлено у 2008 році, тобто значно більше ніж через три місяці після звільнення з військової служби і з підстав, які не передбачені законодавством. Крім цього, позивачем надано не повний пакет документів. Також вказує, що висновок суду першої інстанції про зобов`язання Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення, є передчасним.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 в апеляційному порядку судове рішення не оскаржив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення згідно положень ст. 202 ч. 1 п. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) слід частково скасувати, з огляду на наступне.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 10 травня 1983 року по 24 квітня 1985 року, у тому числі, з 26 жовтня 1983 року по 24 квітня 1985 року у складі діючої армії в період бойових дій в Демократичній республіці Афганістан у в/ч пп НОМЕР_1 , що підтверджується даними військового квитка серії НОМЕР_2 , довідкою ІНФОРМАЦІЯ_5 № 236 від 28 жовтня 2008 року /а.с. 8-9, зворот а.с. 9/.

24 грудня 2008 року позивачу ОСОБА_1 видане посвідчення серії НОМЕР_3 , що посвідчує безтермінове право позивача на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни /зворот а.с. 11/.

Згідно Довідки до акту огляду позивача Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією № 3 від 23 грудня 2008 року серії ХАР-07 № 012342, з 23 грудня 2008 року позивачу на строк до 01 січня 2011 року встановлена ІІІ група інвалідності та встановлена причина інвалідності захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку /а.с. 10/.

Згідно Довідки до акту огляду позивача Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією № 3 від 15 грудня 2016 року серії 12 ААА № 459233, з 06 грудня 2016 року позивачу безстроково встановлена ІІІ група інвалідності та встановлена причина інвалідності захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку /зворот а.с. 10/.

Зазначена обставина послугувала підставою для звернення до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у відповідності з приписами ст. 16 Закону № 2011-XII, у зв`язку з встановленням йому інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.

До заяви позивач надав пакет документів, передбачений п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року по справі № 820/3634/16, що прийнята за наслідками апеляційного розгляду скарги Харківського ОВК на постанову суду першої інстанції по цій справі, задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 .

Зокрема, судовим рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язаний подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленого протоколом засідання від 25 листопада 2016 року № 106, п. 9, документи позивача ОСОБА_1 , які надійшли з Харківського ОВК на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року по справі № 820/3634/16, повернуті на доопрацювання з підстав подання заявником не повного пакету документів, а саме: не подання документу про встановлення йому інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби.

Листом від 26 січня 2017 року № 187/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про прийняте Комісією Міністерства оборони України рішення /а.с. 7/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі Комісія МО України), яке оформлене пунктом 9 протоколу № 106 від 25 листопада 2016 року, колегія суддів зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону № 2011-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 16 вказаного Закону - одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 ст. 16 Закону № 2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п. 4 - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Частиною дев`ятою статті 16-3 вказаного Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На даний час механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульований двома чинними урядовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

За приписами частини 1 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За висновком Верховного Суду України щодо застосування статті 16 Закону № 2011-ХІІ, викладеним у постанові від 18 листопада 2014 року (справа №21-446а14) - право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що позивачем наданий неповний пакет документів, а саме, не наданий документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, не відповідають обґрунтуванню рішення Комісії Міністерства оборони України від 25 листопада 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що п. 11 Порядку № 975, на який посилається відповідач Міністерство оборони України, як на підставу висновку про не надання позивачем до своєї заяви повного пакету документів, визначений загальний перелік документів, які повинен надати до відповідної заяви військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що п. 11 Порядку № 975 не унормовано форму, зміст документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), не визначено коло осіб, що мають повноваження надавати такий документ.

В свою чергу, п. 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» установлено, що у разі настання інвалідності подаються такі документи: < > копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Аналіз зазначених правових норм, у сукупності з приписами ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, дає підстави для висновку про те, що вимога п. 11 Порядку № 975 стосовно необхідності надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), стосується випадків наявності висновків ВЛК/ЦВЛК про те, що поранення (контузія, травма або каліцтво), що призвело до інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Як убачається з витягу з протоколу ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 586 від 29 липня 2008 року щодо позивача ОСОБА_1 (а.с. 11) «ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ З ВИКОНАННЯМ ОБОВ`ЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ ПРИ ВИКОНАННІ ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНОГО ОБОВ`ЯЗКУ».

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги зазначені висновки не спростовують.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII; зобов`язання цього відповідача прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII, у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності, та про зобов`язання відповідача надіслати вказане рішення до ІНФОРМАЦІЯ_6 для видання наказу про виплату такої допомоги.

Колегія суддів зазначає, що здійснюючи свою діяльність на основі законодавства, державні органи послуговуються тими формами, які визначає законодавець. Дискреційні повноваження відповідача Міністерства оборони України, як встановлене право вибору варіанта рішення, в даному випадку рішення про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII, визначені Порядками № 499 та № 975.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

За положеннями п.п. 1 і 2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача суб`єкта владних повноважень повністю або окремих його положень; про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. В свою чергу приписами п.п. 1 і 2 ч. 2 ст. 162 КАС України унормовано, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

Таким чином, дискреція, це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Колегія суддів зазначає, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення означених позовних вимог ОСОБА_1 , так як позивач просить суд зобов`язати відповідача прийняти рішення певного змісту.

Крім того, колегія суддів вважає, що вимога по зобов`язання відповідача Міністерства оборони України надіслати вказане рішення Харківському ОВК для видання наказу про виплату такої допомоги заявлена передчасно, оскільки відсутні підстави вважати, що прийнявши рішення про виплату одноразової допомоги відповідач, нехтуючи приписами «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» не скерує своє рішення до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також передчасними, колегія суддів вважає позовні вимоги позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 після надходження рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що Харківський ОВК ухилиться від виконання рішення Міністерства оборони України про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача Міністерства оборони України, яка полягає в неприйнятті відповідачем рішення саме про призначення одноразової грошової допомоги. Питання дотримання відповідачем порядку та строків розгляду його заяви відповідачем не порушуються.

У постанові від 18 березня 2014 року по справі № 21-11а14 Верховний Суд України зазначив, що оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглянув, та відповідного рішення не прийняв, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

За приписами ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Обставини справи, що переглядаються апеляційним судом, свідчать, що 25 листопада 2016 року Комісія Міністерства оборони України розглянула звернення позивача Кравченка від 27 травня 2016 року та за наслідками розгляду цього звернення прийняла неправомірне рішення.

Ураховуючи положення ч. 2 ст. 11 КАС України, колегія суддів вважає можливим вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача Міністерства оборони України повторно розглянути заяву позивача від 27 травня 2016 року про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності з приписами ст. 16 Закону № 2011-XII.

Оскільки зазначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу Міністерства оборони України, скасовує судове рішення у вищеозначеній частині та приймає нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Міністерства оборони України в частині, якою скаржник висловлює незгоду з прийнятим судом рішення про встановлення судового контролю за його виконання.

Частиною 1 ст. 267 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що судовий контроль за стадією виконання судового рішення, передбачає також і контроль, в ході якого оцінюються законність дій (бездіяльності) керівника суб`єкта владних, а також законність прийнятих ними рішень. Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі фактично означає реалізацію передбаченого Конституцією України права суб`єктів права на судовий захист.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Підстави, передбачені ст. 94 КАС України для розподілу судових витрат, відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 41, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст.ст. 184, 185, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст.ст. 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року в частині, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 : про визнання протиправною бездіяльність відповідача Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»;

про зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ;

про зобов`язання Харківський обласний військовий комісаріат після надходження рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги, - скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 травня 2016 року про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до положень ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду, прийнята в порядку письмового провадження, є остаточною і на підставі ч. 10 ст. 1832 Кодексу адміністративного судочинства України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бенедик А.П. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений і підписаний 08 серпня 2017 року.