Справа № 822/1882/17
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1882/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіЛабань Г.В.
при секретаріВересняк А.А.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Об'єднання" "Прогрес" до Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Об'єднання "Прогрес" звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Р" від 22.02.2017 № в частині збільшення ПДВ за основним платежем в розмірі 46576,96 грн. та штрафних санкцій в розмірі 23288,48 грн., а також податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 24.05.2017 №.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зазначені податкові повідомлення-рішення були складені на підставі акту №0108/22-01-14-01/03587448 від 07.02.2017 за результатами планової виїзної документальної перевірки ПАТ "Об'єднання "Прогрес" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2016. Дані рішення є протиправними, оскільки базуються на безпідставних висновках відповідача про відсутність реальних наслідків господарських операцій з придбання товару від ТОВ "Ростекс Плюс", які фактично не здійснювались. Вважає, що має всі первинні документи, оформлення яких передбачене Податковим кодексом України (надалі - ПК України) та Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а висновки щодо відсутності реального виконання господарського договору, укладеного з зазначеним господарюючим суб'єктом, суперечать вимогам законодавства.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає спірні податкові повідомлення-рішення законним, оскільки порушення позивачем норм Податкового кодексу України (далі - ПК України) та заниження суми податку на прибуток на загальну суму 15807,00 та податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 46576,96 грн. за рахунок безпідставного відображення у витратах витрат на придбання товару та віднесення до податкового кредиту податку на додану вартість в зазначеній сумі по операціях з придбання від ТОВ "Ростекс Плюс" товару, які фактично не здійснювались та не підтверджені документально, встановлене під час перевірки позивача та зафіксоване в акті перевірки №0108/22-01-14-01/03587448 від 07.02.2017. На думку представника відповідача, недоведеність реальності здійснення юридичною особою господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі.

Враховуючи викладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до плану-графіку проведення документальних планових виїзних суб'єктів господарювання, згідно наказу №787 від 06.12.2016 та на підставі направлень від 16.12.2016 №1162, №1163, №1164 та від 16.01.2017 №28, в період з 19.12.2016 по 31.01.2017 посадовими особами ГУ ДФС у Хмельницькій області, було проведено планову виїзну документальну перевірку ПАТ "Об'єднання "Прогрес" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2016, за результатами якої складено акт №0108/22-01-14-01/03587448 від 07.02.2017 та зроблено висновки про порушення позивачем вимог:

- п.44.1, п.44.2, п.44.6 ст.44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 76197,00 грн.

- 192.1 ст.192, п.198.1, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за період, що перевірявся, у загальному розмірі 75368,00 грн.;

На підставі вказаного акту перевірки 22.02.2017 відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Р" №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 76197,00 грн. за основним платежем та 13455,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та податкове повідомлення-рішення форми "Р" №, яким збільшено суму податкового зобов'язання з ПДВ на суму 75368,00 грн. за основним платежем та 37684,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Як слідує з акту перевірки та матеріалів справи, підставою для донарахування позивачу грошового зобов'язання слугували висновки перевіряючих про те, що перевіркою не встановлено джерело та походження, виробників товарів, поставлених ТОВ "Ростекс Плюс" та не підтверджено легальність руху продукції в "ланцюгу" постачання від виробників/імпортерів до кінцевого споживача - позивача. Відтак, на думку контролюючого органу вказана господарська операція не має реального характеру і спрямована на фіктивне введення в обіг поставленого товару.

Не погоджуючись із висновками Акту перевірки, ПАТ "Об'єднання "Прогрес" звернулося зі скаргою до ДФС України. За результатами розгляду скарги, було скасоване податкове повідомлення-рішення № від 22.02.2017 в частині донарахування податку на прибуток підприємств по взаємовідносинах з ПП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та застосування штрафної санкції, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення, а також податкове повідомлення-рішення № від 22.02.2017 були залишені без змін.

Як наслідок Головне управління ДФС у Хмельницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 24.05.2017 №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 15807,00 грн.

Не погоджуючись із винесеними податковим повідомленням-рішенням форми "Р" від 22.02.2017 № в частині збільшення ПДВ за основним платежем в розмірі 46576,96 грн. та штрафних санкцій в розмірі 23288,48 грн., а також податковим повідомленням-рішенням форми "Р" від 24.05.2017 №, ПАТ "Об'єднання "Прогрес" звернулося до суду з даним позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання їх протиправними та скасування.

Досліджуючи правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, суд не погоджується із вказаним висновком відповідача з наступних підстав.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Пунктами 201.4, 201.6 ст.201 ПК України, встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на час придбання позивачем товару TOB "Ростекс Плюс" було належним чином зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перебувало на податковому обліку в органі Держаної фіскальної служби України, було зареєстроване платником податку на додану вартість, та видало позивачеві податкову накладну, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Таким чином, TOB «Ростекс Плюс» мало достатній об'єм правоздатності як для укладення Договору поставки, так і для нарахування податку на додану вартість при здійсненні господарської операції із поставки товару Позивачу.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на відсутність у позивача Договору поставки від 17.02.2015 №17/02, та вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах т тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

З урахування наведеного суд зазначає, що договір поставки з TOB "Ростекс Плюс" було укладено у письмовій формі у спрощений спосіб, тобто шляхом оформлення видаткових накладних. Позивач оплатив отриманий товар, що підтверджується платіжними дорученнями та відомостями по рахунку позивача. Отже, наведене в Акті твердження відсутність документального підтвердження господарської операції з поставки товару TOB "Ростекс Плюс" за умови відсутності документу - договору поставки від 17.02.2015 №17/02 є безпідставним.

Разом з тим посилання відповідача на відсутність у позивача товарно-транспортних документів, які підтверджують факт транспортування товару від постачальника не може бути підставою для висновку про відсутність реального характеру здійсненної господарської операції із поставки товару з таких підстав.

Так, в Акті не зазначено та перевіркою не встановлено, що за умовами Договору поставки, який фактично укладено між позивачем та TOB "Ростекс Плюс", поставка повинна була здійснюватись за рахунок позивача. Навпаки, придбаний позивачем товар було поставлено TOB "Ростекс Плюс", тобто, договір перевезення товару позивачем із перевізником не укладався, а тому позивач не отримував та не міг отримувати документи щодо перевезення товару TOB "Ростекс Плюс".

Щодо твердження контролюючого органу стосовно того, що через відсутність документів, які підтверджують якість та походження товару, господарська операція не має реального характеру і спрямована на фіктивне введення в обіг поставленого товару, суд зауважує, що Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 20.07.2016 у справі №826/17629/15, аналізуючи подібні правовідносини, дійшов висновку про те, що податковим законодавством не визначено товарно-транспортну накладну та сертифікат як обов'язкові первинні документи на підтвердження реального здійснення господарської операції з поставки товару, а сама по собі відсутність товарно-транспортних накладних та сертифікатів, за наявності доказів, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій та використання таких операцій v власній господарській діяльності, не свідчить про допущення порушення вимог податкового законодавства.

Окрім того контролюючим органом в Акті перевірки зазначено, що перевіркою не встановлено джерел походження та виробників товару, не підтверджено легальність руху цього активу в "ланцюгу" постачання від імпортера до кінцевого споживача - позивача, а також, про відсутні у позивача будь-яких документів, що опосередковують придбання товару TOB "Ростекс Плюс".

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.36.1, п.36.5 ст.36, п.38.1 ст.38, п.44.1 ст.44, п.47.1 ст.47, п.49.2 ст.49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника - TOB "Ростекс Плюс" для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Отже, суд робить висновок, що в матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, зокрема, податкові накладні від 24.02.2015 №21 на суму ПДВ 21394,09 грн. та від 25.02.2015 №22 на суму ПДВ 83984,95 грн., які зареєстровані у центральному рівні ДПС України 11.03.2015 та видаткові накладні від 27.02.2015 №РН-0000038 на суму ПДВ 21394,09 грн. та від 04.03.2015 №РН-0000039 на суму ПДВ 83984,95 грн. повністю підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Видані контрагентом позивачу податкові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії - заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Також, як вбачається з акту перевірки, висновок про заниження зобов'язань з податку на додану вартість, ґрунтується на тому, що позивачем було завищено податковий кредит за рахунок неправомірного віднесення до його складу сум ПДВ по податкових накладних, складених із порушенням вимог ст.201 Податкового кодексу, - не відображення такого обов'язкового реквізиту податкової накладної, як код УКТ ЗЕД.

Із вищевказаним твердженнями суд не погоджується, оскільки формування податкового кредиту у зазначених вище періодах здійснювалося відповідно до податкових накладних, складених переліченими контрагентами позивача у відповідності до вимог норм Податкового кодексу України, чинних на момент складення таких податкових накладених.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом-постачальником мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємство ознак фіктивності на час здійснення господарських операції не мало, що зумовлює хибність висновків контролюючого органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи, що під час розгляду справи було спростовано висновки податкового органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, тому відсутні і підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладені норми відповідачем не доведена правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, а отже позовні вимоги позивача про визнання їх протиправними та скасування слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст.158-163, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 22.02.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 46576 (сорок шість тисяч п'ятсот сімдесят шість) грн. 96 коп. та застосованими штрафними санкціями в розмірі 23288 (двадцять три тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 48 коп.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 24.05.2017 №, яким збільшену суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на суму 15807 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сім) грн. 00 коп.

Присудити на користь Приватного акціонерного товариства "Об'єднання" "Прогрес" () судові витрати (судовий збір) в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2017 року

Суддя/підпис/Г.В. Лабань
"Згідно з оригіналом" Суддя Г.В. Лабань