Справа № П/811/1080/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2017 рокусправа № П/811/1080/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року по справі № П/811/1080/17 за позовом ОСОБА_1 до Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області за індексним номером 28599666 від 04.03.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) права оренди земельної ділянки на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 5,5647 га за договором оренди землі від 15.02.2016, укладеного між сторонами - орендодавець ОСОБА_2, орендар - ФГ «Волков В.В.».

Звернення до суду саме із адміністративним позовом обґрунтовано тим, що вимоги стосуються протиправності дій відповідача як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у зв'язку з недотриманням ним вимог Порядку державної реєстрації прав.

Кіровоградський окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 26 червня 2017 року відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, роз'яснивши право звернутися до суду в порядку цивільно-процесуального судочинства.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, вказавши на невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник вказує на те, що у рамках адміністративної справи, у якій прийнята оскаржувана ухвала, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди не є підставою для звернення до адміністративного суду. Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач не мав права прийняти спірне рішення. Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень. До того ж, висновки суду першої інстанції щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі № 21-41а16 безпосередньо не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у даній адміністративній справі та не вказують на відсутність ознак публічно-правового спору, оскільки у справах, які були представлені Верховному Суду України на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї ж норми права, судами вирішувалось питання щодо належності способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що застосований іпотекодержателем, належності порядку набуття останнім такого права за укладеними договорами та в подальшому набуття ним права власності на нерухоме майно, що було зареєстровано приватним нотаріусом. Таким чином, суд першої інстанції неправомірно застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 № 21-41а16. З урахуванням викладеного, фактично, відмовивши у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції позбавив позивача права на звернення до суду.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що останню необхідно задовольнити, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки реєстрація є похідною від права, яке не визнається позивачем. При цьому, в оскаржуваному рішенні суд прийняв правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 (826/4858/15) та не прийняв іншу, висловлену в постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. В цій категорії спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути суб'єкт владних повноважень.

Визначення поняття «справа адміністративної юрисдикції» наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Поняття «суб'єкт владних повноважень» визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо особа у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то така особа не знаходиться «при здійсненні управлінських функцій», та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що даний адміністративний позов обґрунтовано тим, що договір оренди землі від 15.12.2008, укладений між ОСОБА_2 та СФГ ОСОБА_1, пройшов державну реєстрацію 03.06.2011 і на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідачем був чинним. Проте, відповідач в порушення вимог чинного законодавства, при проведенні державної реєстрації речового права за іншим договором оренди землі від 15.02.2016, укладеного між ФГ «Волков В.В.» та ОСОБА_2, належним чином не перевірив, чи вже зареєстроване право оренди на цю земельну ділянку, як того вимагає Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Це призвело до здійснення одночасної подвійної реєстрації договорів оренди одних і тих самих земельних ділянок.

Таким чином, підставою адміністративного позову є порушення державним реєстратором під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно процедури та порядку, передбачених нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а не оспорювання цивільних прав, що виникають із договору оренди земельної ділянки від 15.02.2016, укладеного між ФГ «Волков В.В.» та ОСОБА_2

Аналогічна правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а, в якій фактичні обставини та підстави позову подібні тим, які зазначені в даному позові.

Отже, виходячи із визначених позивачем підстав позову, даний спір відповідає критеріям адміністративного, оскільки у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, і не потребує оцінки цивільно-правових правовідносин.

Щодо посилань суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України від 14 червня 2016 року справа № 21-41а16, правова позиція з якої була судом застосована, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

У вказаному судовому рішенні Верховний Суд України дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, а саме договору іпотеки. З його змісту встановлено, що підставами позову були доводи позивача про те, що зареєстроване державним реєстратором право на предмет іпотеки у особи на підставі договору іпотеки не виникло, оскільки зміст договору іпотеки не дозволяв звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі наявного в договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Виходячи з таких підстав позову Верховний Суд України зробив висновок, що дослідження такої обставини необхідно здійснювати в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. Крім того, обставини у даній справі не є подібними до тих, які наведені у цьому позові.

З огляду на викладене, колегія суддів робить висновок, що віднесення спору щодо правомірності рішення чи дії державного реєстратора під час реалізації ним своєї компетенції до певної судової юрисдикції повинно відбуватися, зокрема, з врахуванням тих підстав позову, які визначив позивач при його пред'явленні до суду. Обгрунтування такого позову виключно порушенням суб'єктом владних повноважень встановленої процедури реєстрації без оспорювання цивільних прав особи, щодо яких проведено реєстраційну дію, свідчить про публічно-правовий характер спору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно застосовані норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року по справі № П/811/1080/17 - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко