Справа № 815/3463/17
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3463/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГМОНТАЖ» до ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Югмонтаж" (далі ТОВ"Югмонтаж") звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 10.03.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесенне на підставі Акту «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Югмонтаж» (податковий номер 38995954) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ «Венера Інвестмент» (податковий номер 39763563) (далі за текстом - Акт перевірки), складеного за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Югмонтаж» та висновки якого не відповідають дійсним обставинам діяльності ТОВ «Югмонтаж».

У судове засідання 01.08.2017 року представник позивача не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмовго провадження.

Представник відповідача у судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував, в тому числі посилаючись на письмові заперечення по справі надані до суду, зокрема зазначив, що директора та засновника ТОВ «Венера Інвестмент» (контрагента позивача) визнано винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 205 та частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України, згідно Вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2016р. у справі №761/31309/16-к, а тому всі господарські операції вказаних субєктів господарювання не можуть бути легалізованими навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, у звязку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що на підставі направлення на перевірку від 10.02.2017 року №173/14-01 та відповідно ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 27.01.2017 року за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «Югмонтаж» за результатами якої складено Акт від 27.02.2017р. №93/15-32-14-01/38995954 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ«Югмонтаж» (податковий номер 38995954) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ «Венера Інвестмент» (податковий номер 39763563), за період 01.01.2015р. по 31.12.2016р.».

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Юмонтаж» п. 44.1, 44.2 ст.44 пп. 134.1.1 п.134.1 ст 134 Податкового кодексу України від 02.12.2012р. №2755-VI зі змінами та доповненнями. ТОВ «Юмонтаж» завищено витрати за рядком 2050 Звіту про фінінсові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» всього в сумі 567 250 грн. (рядок 02 Декларації «фінансовий результат до оподаткуваня (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку чи міжнародних стандартів фінансової звітності (+,-)», у тому числі за 2015 рік на 567 250 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на 102 105 грн.

Також, порушено п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VIзі змінами та доповненнями. ТОВ «Юмонтаж» завищено податковий кредит на загальну суму 260 033 грн.

Позивач в адміністративному порядку оскаржив висновки викладені в Акті перевірки і надіслав до ГУ ДФС в Одеській області свої письмові заперечення від 16.03.2017р.

За результатами розгляду заперечень ТОВ «Югмонтаж» та Акту перевірки, контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення від 10.03.2017р. №, в якому вказано, що на підставі Акту перевірки встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VIзі змінами та доповненнями, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача обґрунтовував свою позицію, посилаючись на те, що директора та засновника ТОВ «Венера Інвестмент» визнано винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 205 та частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України, згідно Вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2016р. у справі №761/31309/16-к, а тому всі господарські операції вказаних субєктів господарювання не можуть бути легалізованими навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського та податкового обліку.

Дослідивши надану відповідачем копію вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2016р. у справі №761/31309/16-к, суд встановив, що ним дійсно визнано винною засновника ТОВ «Венера Інвестмент» у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 205 та частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України, оскільки, як встановлено Шевченківським районним судом міста Києва, придбаючи корпоративні права у ТОВ «Венера Інвестмент» та ТОВ «АмніІнвест» вона не бажала здійснювати господарську діяльність.

При цьому, Одеським окружним адміністративним судом також встановлено, що у вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2016р. у справі №761/31309/16-к відсутнє будь-яке посилання на визнання неправомірними взаємовідносини ТОВ «Венера Інвестмент» та ТОВ «АмніІнвест» з ТОВ фірмою «Югмонтаж».

Відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Отже, допущені порушення вимог законодавства при створенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо нього та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на правову позицію, викладену в листі Вищого Адміністративного суду України від 02.06. 2011р. №742/11/13-11 «щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» та позицію Вищого Адміністративного суду України викладену у Постанові від 20.02.2013р. по справі К/9991/59642/12 за позовом ТОВ «АТ КАРГІЛЛ» до ДПІ у Печерському районі не підлягає застосуванню в межах даної справи.

Судом, в межах даної справи встановлено, що засновника ТОВ «Венера Інвестмент», з приводу якої прийняте рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2016р. у справі №761/31309/16-к, була не єдиним учасником ТОВ «Венера Інвестмент» та ТОВ «АмніІнвест», а лише володіла 50% статутного капіталу кожного товариства, отже вказаним вироком не було встановлено фіктивність господарської діяльності саме ТОВ «Венера Інвестмент» та ТОВ «АмніІнвест» або інших співзасновників вказаних підприємств.

Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин висновків викладенихв листі Вищого Адміністративного суду України від 02.06. 2011р. №742/11/13-11 «щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» та позицію Вищого Адміністративного суду України викладену у Постанові від 20.02.2013р. по справі К/9991/59642/12 за позовом ТОВ «АТ КАРГІЛЛ» до ДПІ у Печерському районі з огляду на відмінні фактичні обставини справ.

Окремо суд акцентує увагу й на принципі індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені ДПІ аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

У свою чергу, відповідно до даних наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновницяТОВ «Венера Інвестмент», з приводу якої складено вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2016р. у справі №761/31309/16-к, була не єдиним учасником ТОВ «Венера Інвестмент» та ТОВ «АмніІнвест», а лише володіла 50% статутного капіталу кожного товариства.

З приводу інших співзасновників ТОВ «Венера Інвестмент», відповідачем не надано жодних доказів того, що з приводу них наявні будь які рішення, що вони не здійснювали господарську діяльність у вказаних субєктах господарювання.

Згідно з положеннями ст. 83 Податкового кодексу України встановлений виключний перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок. Так, ними можуть бути документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, судові рішення, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Відповідно до п.85.1. Податкового кодексу України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Крім цього, відповідно до того ж листа ВАСУ від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 однією із обставин, що повинен встановити суд та яка підтверджує фактичність здійснення господарської операції є рух активів у процесі здійснення господарської операції, про що свідчать, у тому числі, первинні документи щодо подальшої реалізації отриманих товарів.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено: «господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами».

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено перелік та встановлено вимоги до змісту первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що ідентифікують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємств від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Пунктами 1 та 2 статті 9 Закону України від 16.07.99р. №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо неможливо безпосередньо після її закінчення.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704, первинні документи (на паперових та машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості мають обовязкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складено документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, прізвища та підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99р. №996-ХІV (зі змінами та доповненнями).

Судом встановлено, що між ТОВ «Югмонтаж» та ТОВ «Венера Інвестмент» укладено договори підряду від 14.09.2015 року №1409/15, 23.09.2015 року № 2309/15, 26.09.2015 року № 2609/15, 05.10.2015 року№ 0510/15, 19.10.2015 року № 1910/15, 02.11.2015 року № 0211/15, 16.11.2015 року № 1611/15, 02.12.2015 року № 0212/15, 05.12.2015 року № 0512/15, 14.12.2015 року № 1412/15.

Під час розгляду справи позивачем надані документи, що підтверджують виконання робіт від ТОВ «Венера Інвестмент», зокрема акти прийому виконаних робіт довідки про вартість віконаних будівельних робіт тощо.

Суд зазначає, що акт перевірки не містить зауважень до первинних документів, які складались під час вчинення господарських операцій між вказаними контрагентами.

Таким чином, у зв'язку із тим, що відповідачем не надано жодних інших доказів крім вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2016р. у справі №761/31309/16-к на підтвердження висновків Акту перевірки, а також не доведеності факту узгодженості дій ТОВ фірми «Югмонтаж» з недобросовісним підрядчиком з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями підрядчика чи сприяння ухиленню підрядчика від виконання податкових зобов'язань, з огляду на те, що реальність господарських операцій між позивачем, ТОВ «Югмонтаж» та ТОВ «Венера Інвестмент» підтверджується наданими первинними документами, які не визнані недійсними чи фіктивними, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та задоволення його в повному обсязі.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 10.03.2017 року №.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як субєкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ фірма "Югмонтаж" документально і нормативно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Решта доводів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 128, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Югмонтаж" до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 10.03.2017 року №.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 94 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя С.М. Корой