Справа № 802/1280/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 серпня 2017 р. Справа № 802/1280/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Мультян М.Б.,

Суддів: Воробйової І.А.

ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання: Крисько І.В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

відповідача та третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 управління Національної поліції у Вінницькій області

про: визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 06 вересня 2004 року відповідно до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області № 128 о/с від 06 вересня 2004 року його було звільнено з органів внутрішніх справ з посади начальника відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю Вінницького міського відділу управління МВС України у Вінницькій області. Так, за розпорядженням начальника ВРП УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 пройшов обстеження у військово-лікарській комісії УМВС України у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № В-316 від 24 червня 2004 року на підставі якого був встановлений причинний зв'язок між захворюванням позивача з проходженням служби в органах внутрішніх справ. 31 травня 2005 року ОСОБА_4 вперше був оглянутий спеціалізованою фтізіопульмонологічною МСЕК, рішенням № 310/21 йому встановлено 10 % втрати працездатності. 13 травня 2017 року за результатами огляду ОСОБА_4 встановлено 100% втрати працездатності у зв'язку із захворюванням, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Окрім того, випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 589743 ОСОБА_4 встановлено інвалідність першої групи "А" з 12 травня 2017 року безтерміново. 24 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням першої групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Проте, 12 липня 2017 року листом Міністерство внутрішніх справ України повернуто матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_4, як такі, що не підлягають розгляду на підставі п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Відтак, позивач вважаючи, що має право на отримання одноразової допомоги звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом у якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України № 15/2-2424 від 12 липня 2017 року у призначенні ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням І групи інвалідності з 13 травня 2017 року внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобовязати Міністерство внутрішніх справ України призначити і виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням І групи інвалідності з 13 травня 2017 року внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ в розмірі 420150 грн. 00 коп. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовні заяві.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з'явився, однак надав заперечення на адміністративний позов. Зокрема, зазначив, що п. 4 Порядку № 850 визначено, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється лише тим працівникам, яким протягом двох років після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі. Проведення виплати одноразової грошової допомоги у випадках, коли після первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, зазначеним Порядком не передбачено. Оскільки первинний огляд позивача на МСЕК (з установленням відсотка втрати працездатності у розмірі 10%) відбувся у 2005 році, а повторний (з установленням відсотка втрати працездатності у розмірі 100% та встановлення І групи інвалідності) - у 2017 році, що перевищує установлений Порядком термін, законних підстав для призначення йому грошової допомоги в більшому розмірі немає. Таким чином, висновок МВС України про те, що позивач втратив право на нарахування та отримання такої допомоги на підставі п.4 Порядку № 850 є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

06 вересня 2004 року відповідно до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області № 128 о/с від 06 вересня 2004 року ОСОБА_4 було звільнено з органів внутрішніх справ з посади начальника відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю Вінницького міського відділу управління МВС України у Вінницькій області.

За розпорядженням начальника ВРП УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 пройшов обстеження у військово-лікарській комісії УМВС України у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № В-316 від 24 червня 2004 року на підставі якого був встановлений причинний зв'язок між захворюванням позивача з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 9).

31 травня 2005 року ОСОБА_4 вперше був оглянутий спеціалізованою фтізіопульмонологічною МСЕК, рішенням № 310/21 йому встановлено 10 % втрати працездатності.

13 травня 2017 року за результатами огляду ОСОБА_4 встановлено 100% втрати працездатності у зв'язку із захворюванням, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 12).

Випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 589743 ОСОБА_4 встановлено інвалідність першої групи "А" з 12 травня 2017 року безтерміново (а.с. 11).

У травні 2017 року УМВС України у Вінницькій області сформовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" № 565-XII від 20 грудня 1990 року ОСОБА_4 в сумі 421000,00 (а.с. 14).

24 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням першої групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

15 червня 2017 року департаментом фінансової облікової політики повернуто на доопрацювання матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 (а.с. 15).

Листом від 20 червня 2017 року УМВС України у Вінницькій області повідомило, що при проведенні перевірки Міністерством внутрішніх справ матеріали були повернені на доопрацювання в зв'язку з наявністю інформації про здійснення ОСОБА_4 виплат за втрату працездатності ВАИ НАСК "Оранта" (а.с. 16).

Відповідно до довідки Вінницької обласної дирекції № 0290-05-06/280 від 09 червня 2017 року ОСОБА_4 за державним особистим страхуванням виплати не отримував (а.с. 18).

У червні 2017 року УМВС України у Вінницькій області сформовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" № 565-XII від 20 грудня 1990 року ОСОБА_4, у якому зазначено, що нарахована одноразова грошова допомога в усім 421000,00; раніше виплачена сума 850 грн., та розмір одноразової грошової допомоги до виплати становить 420150,00 (а.с. 14).

12 липня 2017 року листом № 15/2-2424 Міністерство внутрішніх справ України повернуто матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_4, як такі, що не підлягають розгляду на підставі п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року (а.с. 20).

17 липня 2017 року лисом заступник голови ліквідаційної комісії повідомив ОСОБА_4, що матеріали на виплату одноразової грошової допомоги були повернуті з Міністерства внутрішніх справ України, як такі, що не підлягають розгляду на підставі п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 23015 року № 850 (а.с. 21).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

відповідно до абз. 2, 3 п. 15 Прикінцевих положень Закону України "Про Національну поліцію України" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Такий порядок визначався частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію", якою було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначених положень, постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (п. 1 Порядку № 850).

Відповідно до п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Зазначений перелік підстав є вичерпним.

Отже, у разі установлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, працівник міліції позбавляється права на отримання грошової допомоги лише за наявності обставин, перелічених у пункті 14 Порядку № 850.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 вперше був оглянутий спеціалізованою фтізіопульмонологічною МСЕК, рішенням № 310/21 йому встановлено 10 % втрати працездатності.

13 травня 2017 року за результатами огляду ОСОБА_4 встановлено 100% втрати працездатності у зв'язку із захворюванням, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 589743 ОСОБА_4 встановлено інвалідність першої групи "А" з 12 травня 2017 року безтерміново.

Відмовляючи у призначені та виплаті такої допомоги відповідач керується лише положеннями п. 4 Порядку № 850, якими передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, в даному випадку відповідач вважає, що оскільки повторний огляд МСЕК із встановленням позивачу інвалідності відбувся більш ніж через 2 роки після первинного огляду МСЕК, яким ОСОБА_4 було встановлено І групу "А" інвалідності, а тому останній не має правових підстав для отримання грошової допомоги.

Із такими доводами представника відповідача, колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому вимоги щодо виплати грошової допомоги можуть бути предявлені протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункти 2, 13 Порядку № 850).

Із аналізу зазначених положень слідує, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов'язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. Тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

Таким чином, днем виникнення у ОСОБА_4 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності І групи "А", є вказана у Довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією дата встановлення інвалідності, а саме - 13 травня 2017 року. І, відповідно, від цієї дати на протязі трьох років за позивачем зберігається право на отримання цієї допомоги.

Суд звертає увагу на те, що положення п. 4 Порядку № 850, на які посилається відповідач, не позбавляють позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлюють обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Тобто, у випадку коли між первинним встановленням інвалідності та встановленням вищої групи чи іншої причини інвалідності не пройшло два роки, особі виплачується грошова допомога із урахуванням раніше проведеної виплати. У випадку ж, коли вища група інвалідності встановлена за сплавом двох років від первинного встановлення нижчої групи інвалідності, особа набуває повного права на отримання грошової допомоги у відповідному більшому розмірі без будь-яких відрахувань різниць між попередніми виплатами.

Жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав одноразової грошової допомоги за наслідком встановлення І (вищої) групи інвалідності як Порядок № 850 так і положення інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, не передбачають. Винятком із цього правила є встановлення обставин, передбачених п. 14 Порядку № 850, однак таких по відношенню до ОСОБА_4 виявлено не було.

Окрім того, у судовому засіданні представник відповідачів не змогла пояснити з приводу сум, які зазначені у висновку УМВС України у Вінницькій області від червня 2017 року, а саме раніше виплаченої суми в розмірі 850,00 грн. та розміру одноразової грошової допомоги до виплати в сумі 420150,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у задоволенні неодноразових звернень позивача щодо призначення грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності І групи "А".

Щодо позовної вимоги зобовязати Міністерство внутрішніх справ України призначити і виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням І групи інвалідності з 13 травня 2017 року внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ в розмірі 420150 грн. 00 коп. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

У разі, протиправної відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, а як наслідок ненарахування та не виплати, то суд повинен зобов'язати відповідача розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

За таких обставин адміністративний суд не повноважний перебирати на себе компетенцію МВС України та зобов'язувати відповідача провести нарахування та здійснити виплату одноразової грошової допомоги позивачу.

Разом з тим, суд, встановивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 було двічі підготовлено матеріали на отримання одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності І групи "А", однак, вони були повернуті без поважних причин та безпідставно.

За таких обставин, суд вважає за необхідне обрати інший спосіб захисту порушених прав позивача та зобовязати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням І групи інвалідності з 13 травня 2017 року внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ в розмірі 421000 грн. 00 коп. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

При розгляді справи "Кечко проти України", Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Окрім того, колегія суддів враховує ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України № 15/2-2424 від 12 липня 2017 року у призначенні ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням І групи інвалідності з 13 травня 2017 року внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням І групи інвалідності з 13 травня 2017 року внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ в розмірі 421000 грн. 00 коп. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя ОСОБА_6

Судді ОСОБА_7

ОСОБА_1