Справа № 804/3960/17
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2017 р. справа № 804/3960/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський Д.П., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
22 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду клопотання від 23.02.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою;
- визнати клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 23.02.2017 року та додані до нього графічні матеріали достатніми для розгляду по суті та прийняття відповідного розпорядчого рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою;
- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянути клопотання від 23.02.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1.1762 га, яка розташована на території Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровсько області (за межами населеного пункту) із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації (а.с. 5-8, 37).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.03.2016 вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як до розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності, із клопотанням з додатками щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,1762 га, проте, відповідачем було повернуто поданий пакет документів з підстав недостатності графічних матеріалів щодо визначення відношення місця розташування земельної ділянки до меж населеного пункту, що унеможливлює об'єктивний розгляд клопотання. Не погоджуючись із наданою відповіддю представником позивача було подано скаргу на протиправні дії відповідача, проте, у відповіді на скаргу було зазначено щодо правомірної відмови, та наданням рекомендацій щодо подальших дій. 23.02.2017 року позивачем повторно було подано клопотання з додатками відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,1762 га, проте, листом від 27.03.2017 року відповідач повторно повернув подане клопотання з додатками, з яким позивач не погоджується, вважає поданий пакет документів достатнім для прийнятті відповідного рішення Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області, тому, звернулась до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.07.2017 року о 10:45 годин (а.с. 2).
У судове засідання 21.07.2017 року прибув представник позивача, надав до суду клопотання про розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 39).
Керуючись приписами статей 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у адміністративному позові та подані письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2016 р. ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із клопотанням з додатками, в якому просила відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою, відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій», щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1,1762 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 та знаходиться на території Кислянської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації (а.с. 9).
Відповідачем було повернуто поданий пакет документів позивачу, та листом від 19.07.2016 № Р-3608/0-3044/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_1, що згідно графічних матеріалів, які були надані на розгляд, неможливо визначити відношення місця розташування земельної ділянки до меж населеного пункту, що унеможливлює об'єктивний розгляд наданого клопотання. Також, у листі Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначило рекомендації щодо приведення у відповідність наданого пакету документів, та повторного звернення із заявою про надання дозволу (а.с. 15).
Судом встановлено, що відповідно до вимог статей 15-1, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, 23.02.2017 року позивачем повторно було подано клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з проханням розглянути питання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1,1762 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Кислянської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. До клопотання позивачем було подано: копія паспорту заявника; копія ідентифікаційного коду заявника; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та її відношення до меж населених пунктів; згода на обробку персональних даних; Витяг з ДЗК на вищезазначену бажану земельну ділянку; Довідка з державної статистичної звітності за даними форми 6-зем на бажану земельну ділянку; копія розпорядження Голови Синельниківської райдержадміністрації; копія довіреності; копія паспорту уповноваженої особи (а.с. 18).
Проте, листом від 27.03.2017 року № Р-1752/0-1382/6-17 відповідач повторно повернув подане клопотання ОСОБА_1 з додатками, та зазначив, що з метою розгляду наданого звернення по суті в порядку статті 118 Земельного кодексу України, необхідно оформити звернення згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, а саме, звернення доповнити графічними матеріалами, які дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки та відповідно її форму власності і правовий статус (а.с. 24).
Частиною 1 статті 3 та частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до частини 1 статті 33 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.
Пунктом «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Згідно частини 1 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Частиною 2 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 23.02.2017 р. звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із клопотанням з додатками, в якому зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, надано до клопотання графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та її відношення до меж населених пунктів; Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на вищезазначену бажану земельну ділянку; Довідка з державної статистичної звітності за даними форми 6-зем на бажану земельну ділянку та копія розпорядження Голови Синельниківської райдержадміністрації.
Заявлений позивачем розмір земельної ділянки - 1,1762 га відповідає вимогам пункту «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, подані документи за кількістю відповідають переліку, наведеному участині 6 статті 118 Земельного Кодексу України.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_1 було повністю дотримано вимоги частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.
Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України чітко встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, суд робить висновок, що відповідь Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27.03.2017 № Р-1752/0-1382/6-17 на заяву ОСОБА_1 від 23.02.2017 р., в якій зазначено рекомендації щодо подальших дій для розгляду клопотання в порядку статті 118 Земельного кодексу України, яка не є рішенням суб'єкту владних повноважень, такою, що порушує права позивача, тому, суд визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття відповідного рішення по суті щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідь Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27.03.2017 № Р-1752/0-1382/6-17 на заяву ОСОБА_1 від 23.02.2017 р. прийнята відповідачем не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1.1762 га, яка розташована на території Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровсько області (за межами населеного пункту) із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.
Щодо позовної вимоги про визнати клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 23.02.2017 року та доданих до нього графічних матеріалів достатніми для розгляду по суті та прийняття відповідного розпорядчого рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд виходить з наступного.
Вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, отже, суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта, та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень, в межах такої перевірки.
У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р., під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р. № 21-87а13.
Частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частини визнання клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 23.02.2017 року та доданих до нього графічних матеріалів достатніми для розгляду по суті та прийняття відповідного розпорядчого рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Згідно із частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини 1 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно із частиною 1 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1920,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № 978_5 від 22.06.2017 р. та квитанцією № 978_43 від 05.07.2017 р. (а.с. 3, 4).
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, а саме, задоволенню підлягає дві з трьох позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1280,00 грн. (640,00 грн. х 2 вимоги) - підлягає поверненню.
Керуючись статтями 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду клопотання від 23.02.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1.1762 га, яка розташована на території Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровсько області (за межами населеного пункту) із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, та прийняти рішення по суті, відповідно до вимог чинного законодавства України.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Копію постанови направити всім сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський