Справа № 628/3028/16-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 р.Справа № 628/3028/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: П'янової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24.05.2017 по справі № 628/3028/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області третя особа: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк"

про визнання дій по припиненню перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу банку незаконними та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просила суд визнати дії відповідача незаконними в частині зміни способу перерахування пенсії з липня 2016 року; зобов'язати відповідача поновити нарахування пенсії на відповідний особистий рахунок у АТ "Ощадбанк" та стягнути у відшкодування моральної шкоди 145000 грн.

Постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24.05.2017 зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Куп'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити ОСОБА_1 виплату нарахованої пенсії через поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий на її ім'я у ТВБВ 10020/0545 - філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", починаючи з 01 липня 2016 року.

В задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує на завдання їй моральних страждань та душевної болі, приниження її честі внаслідок протиправних дій відповідача.

Третя особа надала заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим в частині відмови в задоволенні позову, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову в цій частині без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Куп'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримує пенсію за віком за Списком 2, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням норм п. б ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 09.05.1998 року, є інвалідом третьої групи з 26.08.2011 року безстроково.

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1, відкритого на ім'я ОСОБА_1 у філії Харківського ОУ АТ "Ощадбанк" за період з 01.01.2015 року по 31.10.2016 року нарахована позивачу пенсія зараховувалась на вищевказаний поточний рахунок з січня 2015 року по 10 червня 2016 року.

11 квітня 2016 року за вих. № 82 керуючим ТВБВ № 10020/0536 Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк" направлено на адресу Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області інформацію стосовно одержувачів пенсій, з поточних рахунків яких пенсії одержуються за довіреністю на протязі року або не одержуються більше як один рік станом на 01.03.2016 року, серед яких зазначено ОСОБА_1.

З липня 2016 року пенсія позивачу нараховується до виплати через поштове відділення смт. Ківшарівка.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивачка звернулася із вказаним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт одержання пенсії, яка нараховується ОСОБА_1, за довіреністю більше як один рік.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди та не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння їй моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглядається в межах апеляційної скарги.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоду з огляду на наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина 2 статті 21 КАС України вказує, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства..

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тобто, матеріальна та матеріальна шкоди відшкодовуються особі, якій їх завдано, відповідно до розміру, в якому така шкода завдана, а право на їх відшкодування є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач вказала на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй завдано моральних страждань та душевної болі, приниження її честі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. (пункт 10-1 Постанови).

В ході розгляду справи доказів заподіяння позивачу діями відповідача моральної шкоди не надано, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині колегія суддів визнає обґрунтованими, в зв'язку з чим тому постанова суду відповідає критеріям законності та обгрунтованості, встановленими ст. 159 КАС України.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24.05.2017 по справі № 628/3028/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Пянова Я.В. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 11.08.2017.