Справа № 820/1933/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 р.Справа № 820/1933/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2017р. по справі № 820/1933/17

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС України

про стягнення матеріальної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці Державної фіскальної служби України (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- стягнути з Харківської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1, ІН НОМЕР_1, матеріальну допомогу за 2010 - 2015 роки у сумі 17650,84 гривень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення матеріальної допомоги залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що в період з 12.04.2010 року по 08.06.2015 року його було звільнено з посади незаконно, допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань йому не надавалися, а тому вважає, що він має право на отримання вказаних допомог, оскільки не отримав їх з вини відповідача.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 року у справі № 2а-6029/10/2070 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби, Куп'янської митниці про скасування наказу та поновлення на посаді - задоволено в повному обсязі; скасовано наказ Державної митної служби України від 12.04.2010року № 543-К "По особовому складу митних органів" про припинення перебування на державні службі в митних органах України ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Плетенівка" Куп'янської митниці з 14.04.2010р. за порушення Присяги державних службовців, що виявилося у несумлінному виконанні службових обов'язків; поновлено ОСОБА_1 на державній службі в митних органах України на посаді начальника митного поста "Плетенівка" Куп'янської митниці з 14.04.2010р. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2011 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2014 вказану постанову залишено без змін.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року у справі №820/7987/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України, Державної фіскальної служби України про стягнення суми - задоволено частково; стягнуто з Харківської митниці Державної фіскальної служби України, , на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 300867 грн. 55 коп.; допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення з Харківської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 4427 грн 94 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.01.16р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.12.2016р. вказану постанову залишено без змін.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 08.06.2015 № 537-0, позивача, ОСОБА_1, поновлено на посаді начальника митного поста "Плетнівка" Харківської митниці Міндоходів з 14.04.2010 р.

Відповідно до наказу Харківської митниці ДФС від 23.07.2015 № 12-о "Про поновлення ОСОБА_1." ОСОБА_1 було встановлено посадовий оклад в розмірі 1740, 00 грн., надбавка за вислугу років в розмірі в розмірі 30 відсотків до посадового окладу за стаж державної служби 24 роки 9 місяців починаючи з 23.07.2015.

Згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України від 31.08.2017 №914-о "Про звільнення ОСОБА_1." ОСОБА_1 звільнено 18.09.2015 з посади начальника митного поста "Плетенівка" Харківської митниці Міндоходів за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 наказу Харківської митниці ДФС "По особовому складу" від 02.09.2015№ 559-0 заступнику начальника управління фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку - заступника головного бухгалтера - начальника відділу фінансової звітності ОСОБА_2 доручено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані частини щорічної відпустки, а саме: терміном 40 календарних днів за період роботи з 14.04.2010 р. по 12.04.2011 р., терміном 45 календарних днів за період роботи з 13.04.2011 р. по 12.04.2012 р., терміном 45 календарних днів за період роботи з 13.04.2012 р. по 12.04.2013 р., терміном 45 календарних днів за період роботи з 13.04.2013 р. по 12.04.2014 р., терміном 45 календарних днів за період роботи з 13.04.2014 р. по 12.04.2015 р., терміном 20 календарних днів за період роботи з 13.04.2015 р. по 18.09.2015 р. та провести повний розрахунок.

Зазначена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки та повний розрахунок з заробітної плати нараховані та виплачені на картковий рахунок ОСОБА_1 17.09.2015 року.

16.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив надати йому розрахунок виплат за вимушений прогул та повідомити чи включені до них допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально - побутових питань з 14.04.2010р. по 18.09.2015р.

29.03.2017р. на вказану заяву відповідачем надана відповідь, в якій вказані відповідні розрахунку і зазначено, що матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально - побутових питань не виплачувались, оскільки на це не було підстав.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є вимога позивача про стягнення з Харківської митниці Державної фіскальної служби України на його користь матеріальної допомоги за 2010 - 2015 роки в сумі 17650,84 гривень.

Колегією суддів встановлено, що на час звільнення позивача у період з 2010 по 2015 роки питання оплати праці працівників митниці були врегульовані КЗпП України, Законами України "Про державну службу", "Про оплату праці", постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Відповідно до ст. 74 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом - КЗпП України) громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Відповідно до пп. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Також пунктом 5 Колективного договору визначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення надаються один раз на рік (для кожного виду допомоги) в розмірах, що не перевищують середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 5.4. пункту 5 Колективного договору розмір допомоги на оздоровлення та розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на поточний рік визначаються виходячи з фінансових можливостей митниці та затверджуються наказом митниці, за погодженням з профспілковим комітетом, на початок кожного бюджетного року.

При цьому, підпунктами 5.5-5.6 пункту 5 Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується при наданні щорічної відпустки тривалістю не менше 14 календарних днів - один раз на рік.

У разі перенесення щорічної відпустки на наступний рік допомога на оздоровлення не виплачується.

У разі виплати компенсації за невикористану відпустку допомога на оздоровлення не компенсується і не виплачується.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається при наданні щорічної відпустки, або по окремій заяві, у зв'язку з сімейними обставинами, тривалою хворобою, на одруження, поховання, оплату за навчання на контрактній основі (у т.ч. дітей працівників), повернення позики (відсотків за позикою) та інше посадовим особам та іншим працівникам митниці, яким присвоюються спеціальні звання.

Відповідно до підпункту 5.9 пункту 5 Колективного договору якщо матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не була отримана посадовою особою при виході в щорічну відпустку, вона може бути виплачена протягом поточного року на підставі заяви посадової особи з клопотанням безпосереднього керівника на ім'я начальника митниці.

Таким чином, чинним у період звільнення з роботи ОСОБА_1 з 2010 по 2015 роки законодавством та Колективним договором передбачалося, що матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана працівникові при реалізації права на щорічну відпустку, а у разі отримання ним компенсації за невикористану відпустку така допомога не виплачується.

Отримання допомоги на вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі заяви особи не лише при наданні відпустки, а також з настанням певних обставин, але протягом поточного року, а не за період, що зазначає позивач.

Враховуючи, що позивачу у період з 2010 по 2015 роки щорічні відпустки не надавалися, заяв на їх отримання він не подавав, то підстави для виплати позивачу допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відсутні.

За приписами частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 24 Закону України «Про відпустки» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а

також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР, норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про оплату праці" норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Враховуючи, що Законом України «Про оплату праці» та КЗпП України гарантовано працівникам в разі невикористання днів щорічної відпустки-їх грошову компенсацію, то такі гарантії є мінімальними державними гарантіями.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у період з 2010 по 2015 роки.

Враховуючи, що позивачу виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, то колегія суддів приходить до висновку, що такі виплати є державною гарантією дотримання його прав на матеріальне забезпечення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Таким чином, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і прийняв рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 4 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2017р. по справі № 820/1933/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Мінаєва О.М. Макаренко Я.М.
Повний текст ухвали виготовлений 14.08.2017 р.