Справа № 695/3536/16-а
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 року справа № 695/3536/16-а

13 год. 05 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Савості С.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, представника відповідача Бігун Л.А. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач) до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - відповідач), в якому просить:

- скасувати вимогу Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про сплату боргу від 30.05.2016 №Ф-01;

- скасувати рішення Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про застосування фінансових санкцій та пені від 03.08.2016 №3.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржувана вимога про сплату боргу, а також рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду є незаконними та неправомірними, оскільки прийняті всупереч вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та письмових додаткових поясненнях, наявних в матеріалах справи.

Відповідно до наявних в матеріалах справи заперечень на адміністративний позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивач як страхувальник у період з 20.02.2009 по 20.01.2011 не виконував свого обов'язку щодо своєчасності перерахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, внаслідок чого до позивача була застосована фінансова санкція та нараховано пеню.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд зазначає про таке.

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Золотоніському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області як фізична особа-підприємець з 04.05.2016 у зв'язку зі зміною юридичної адреси.

Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганськ, на обліку в якому попередньо перебував позивач, до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області було передано акт прийому-передачі від 22.04.2016 та особовий рахунок платника з боргом зі сплати страхових внесків за період з 20.02.2009 - 20.01.2011 за найманих працівників в сумі 17 361 грн 49 коп.

Так, з наданих відповідачем під час судового розгляду беззаперечних, належних та допустимих доказів судом встановлено, що позивач у період з 20.02.2009 - 20.01.2011 використовував працю найманих працівників, що перебували з ним у трудових відносинах.

Однак, позивач у період з 20.02.2009 - 20.01.2011 свій обов'язок щодо своєчасності перерахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування як страхувальник виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по нарахуванню 33,2% у сумі 16 084 грн 33 коп., утриманню 1,5% у сумі 1 107 грн 16 коп. а також до позивача було застосовано фінансову санкцію у сумі 170 грн.

04.05.2016 на підставі акту прийому-передачі від 22.04.2016 та особового рахунку платника Золотоніським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області взято на облік вказану заборгованість позивача зі сплати страхових внесків та внесено борг в особовий рахунок платника.

30.05.2016 Золотоніським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області внаслідок несплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та фінансової санкції було сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-01 від 30.05.2016 на суму 17 361 грн 49 коп., у тому числі 17 191 грн 49 коп. недоїмки та 170 грн - фінансова санкція. Вказана вимога була направлена на адресу позивача 31.05.2016 рекомендованим листом з повідомленням.

Згідно копії корінця вимоги про сплату боргу № Ф-01 від 30.05.2016, наявної в матеріалах справи позивач отримав вимогу 04.06.2016.

17.06.2016 у зв'язку з несплатою боргу позивачем протягом десяти днів з дня одержання вказаної вимоги відповідач направив її на виконання до відділу ДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції.

29.07.2016 органами державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження стягнуто з позивача заборгованість по сплаті страхових внесків та фінансову санкцію, на загальну суму 17 361 грн 49 коп.

03.08.2016 на підставі пп.2 п.9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Золотоніським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду №3, відповідно до якого до позивача застосовано штраф у розмірі 1 719 грн 15 коп. та нараховано пеню в розмірі 41 433 грн 21 коп. за період з 20.02.2009 по 29.07.2016. Перший примірник цього рішення було направлено на адресу позивача 04.08.2016 рекомендованим листом з повідомленням та згідно відмітки на корінці поштового повідомлення про вручення було одержано позивачем 06.08.2016.

Вважаючи, що оскаржувані вимога та рішення прийняті відповідачем з порушенням норм чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини - 25.11.2016 позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування як протиправних.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з поданими позивачем до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганськ Розрахунками суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за січень 2009 року (подано 20.02.2009), за лютий 2009 року (подано 16.03.2009), за березень2009 року (подано 21.04.2009), за квітень 2009 року (подано 18.05.2009), за травень 2009 року (подано 22.06.2009), за червень 2009 року (подано 20.07.2009), за липень 2009 року (подано 12.08.2009), за серпень 2009 року (подано 21.09.2009), електронні копії яких зберігаються в електронній програмі «Облік сплати страхових внесків в Пенсійному фонді України», судом встановлено що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу позивача за звітний період з січня по серпень 2009 року складала - 5 працівників.

Відповідно до поданих позивачем до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганськ Розрахунків суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за вересень 2009 року (подано 14.10.2009) та за жовтень 2009 року (подано 20.11.2009) середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу позивача за цей період складала - 4 працівники, у Розрахунках за листопад 2009 року (подано 21.12.2009) та за грудень 2009 року (подано 21.01.2009) позивач таку чисельність зазначив - 3 працівники.

Одночасно, суд зазначає, що при поданні вказаних розрахунків у законодавстві України чинного на час їх подання позивачем особисто до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганськ була відсутня вимога щодо надання персоніфікованих відомостей стосовно найманих працівників.

Крім того, суд наголошує, що з 2001 року Пенсійний фонд України на районному (в усіх управліннях в районах, містах та районах у містах, а також об'єднаних управліннях) та центральному рівнях для обліку страхових внесків використовує програмне забезпечення обліку сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (ОССВ).

Програмне забезпечення ОССВ складається з декількох підсистем: АРМ ОССВ / АРМ ОССВ 2 - облік сплати страхових внесків / єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на районному рівні Пенсійного фонду України; ЦС ОССВ / ЦС ОССВ 2 - центральне сховище даних обліку сплати страхових внесків / єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; ЦР ЄРП - центральний рівень єдиного реєстру платників страхових внесків до Пенсійного фонду України; ЦР ОССВ 2 - центральний рівень обліку сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; Веб-ОССВ - централізована підсистема ОССВ для районних та міських управлінь.

Враховуючи, що відповідно до постанови управління Пенсійного фонду України від 12.05.2015 № 9-1 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» повноваження управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганськ на період проведення антитерористичної операції здійснює Старобільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, яке має повний доступ до Веб-ОССВ управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганськ в частині інформації щодо подання позивачем звітності за найманих працівників за період з 01.01.2009 - 21.12.2009, суд зазначає, що посилання позивача на неналежність вказаних доказів є хибним.

Крім того, з наданої відповідачем на виконання вимог ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 по даній справі інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного страхування про перебування в трудових відносинах найманих працівників з приватним підприємцем ОСОБА_3 за 2010 рік та за січень 2011 року, судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з позивачем у період з травня 2010 року по січень 2011 року, ОСОБА_5 - з травня по червень 2010 року, ОСОБА_6 - з червня 2010 по січень 2011 року, ОСОБА_7 - з липня по вересень 2010 року.

Згідно з пунктом шостим частини другої статті 17 Закону 1058-ІV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Прикінцевими положеннями названого Закону 1058-ІV в редакції чинній до 01.01.2011 передбачалось, що страхові внески, що перераховуються до солідарної системи сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР) для відповідних платників збору.

Нарахування страхових внесків, їх сплата здійснюється на умовах та в порядку, що визначені відповідним Законом та у розмірах, передбачених Законом № 400/97-ВР для відповідних платників збору (підпункт 1 п. 8 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV).

Згідно із частиною 2 статті 106 Закону № 1058-ІV суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Частиною 3 цієї статті Закону № 1058-ІV визначено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Про оскарження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки до виконавчої дирекції Пенсійного фонду або в судовому порядку страхувальник зобов'язаний письмово повідомити відповідний територіальний орган Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів із дня звернення до виконавчої дирекції Пенсійного фонду чи суду.

Узгодження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки здійснюється на підставі заяви страхувальника, яка розглядається територіальним органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначених у вимозі.

У разі узгодження страхувальником вимоги про сплату недоїмки з територіальним органом Пенсійного фонду цей орган зобов'язаний у строк, визначений для розгляду заяви страхувальника про узгодження вимоги, надіслати йому узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а страхувальник зобов'язаний сплатити узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги.

У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки.

Також відповідно до п. 8.3. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 за № 64/8663 (далі - Інструкція № 21-1) вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).

При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1-а частина - літери «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2-а частина - порядковий номер, 3-я частина - літера «У» (узгоджена вимога).

А тому, суд зазначає, що твердження представника позивача про те, що оскаржувані вимога та рішення були прийняті відносно позивача саме як громадянина, а не фізичної особи-підприємця, як суб'єкта господарювання є хибним, оскільки чинне законодавство України не містить окремого припису щодо прийняття вимоги чи рішення окремо до фізичної особи як громадянина, та як до фізичної особи-підприємця.

Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми (п. 8.4 Інструкції № 21-1).

30.05.2016 Золотоніським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області внаслідок несплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та фінансової санкції було сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-01 від 30.05.2016 на суму 17 361 грн 49 коп., у тому числі 17 191 грн 49 коп. недоїмки та 170 грн - фінансова санкція. Вказана вимога була направлена на адресу позивача 31.05.2016 рекомендованим листом з повідомленням.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, з огляду на критерії оцінки дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, дійшов до висновку про правомірність прийняття відповідачем вимоги про сплату боргу № Ф-01 від 30.05.2016 на суму 17 361 грн 49 коп.

Згідно копії корінця вимоги про сплату боргу № Ф-01 від 30.05.2016, наявної в матеріалах справи позивач отримав вимогу 04.06.2016.

17.06.2016 у зв'язку з несплатою боргу позивачем протягом десяти днів з дня одержання вказаної вимоги відповідач направив її на виконання до відділу ДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції.

29.07.2016 органами державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження стягнуто з позивача заборгованість по сплаті страхових внесків та фінансову санкцію, на загальну суму 17 361 грн 49 коп.

Також суд наголошує, що відповідно до абз. 2 п. 10.11 Інструкції № 21-1, у разі коли страхувальник має несплачені суми недоїмки, пені та фінансових санкцій та здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються шляхом перерозподілу такої сплаченої суми в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення.

Тому, грошові кошти в сумі 17 361 грн 49 коп. стягнені з позивача у примусовому порядку органом державної виконавчої служби були зараховані в рахунок сплати недоїмки, що виникла у період з лютого 2009 року по січень 2011 року у порядку календарної черговості.

Частиною 10 ст. 20 Закону № 1058 визначено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують нараховані страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, відповідальність страхувальників за невиконання покладених на них обов'язків по вчасним розрахункам з Пенсійним фондом передбачалась статтею 106 Закону №1058 - у редакції, чинній до 01.01.2011.

Так, п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону №1058 у редакції, чинній до 01.01.2011 було передбачено застосування виконавчими органами ПФУ до страхувальників фінансових санкцій, зокрема, штрафу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

При цьому, відповідно до п. 10.1. Інструкції № 21-1 на суми простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків (недоїмки) та своєчасно не сплачені (не перераховані) фінансові санкції нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку та розмірах, визначених цим пунктом. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку сплати відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником включно.

Із набранням Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) чинності з 01.01.2011 наведена вище норма матеріального права із Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV була виключена.

Одночасно, за правилами абзацу 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011, у тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01.01.2011 не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI за органами ПФУ збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 01.01.2011.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 №21-77а15.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки в даній справі встановлено факт несвоєчасної сплати позивачем у період з 20.02.2009 - 20.01.2011 страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тобто початок триваючого правопорушення з боку позивача мав місце до 01.01.2011, тому у відповідача збережено повноважень щодо застосування після 01.01.2011 фінансових санкцій та нарахування пені на підставі пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, рішення № 3 від 03.08.2016 Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про застосування штрафу до позивача та нарахування пені прийнято відповідачем правомірно.

Відповідно до частини 15 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Щодо посилання позивача в додаткових поясненнях, наданих суду 09.08.2017, на протиправність оскаржуваних вимоги та рішення, оскільки їх винесено на підставі проведення відповідачем перевірки суб'єкта господарювання - ФОП ОСОБА_3 відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» без попередження та відповідних підстав, суд зазначає про таке.

Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V) визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 1 ст. 2 Закону № 877-V).

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом (абзац третій статті 1 Закону № 877).

Перелік органів державного нагляду (контролю) міститься в ч. 4 ст. 2 Закону № 877.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Як вбачається зі змісту додаткових пояснень наданих суду 09.08.2017, а також наданих в судовому засіданні 11.08.2017 усних пояснень представника позивача, позивач, вважає, що Золотоніським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області відповідна перевірка господарської діяльності позивача проведена без попередження та відповідних підстав, а тому оскаржувані вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафу на нарахування пені прийняті всупереч вимог Закону № 877-V та є протиправними.

Однак, суд наголошує, що підставою для винесення відповідачем вимоги про сплату боргу - недоїмки зі страхових внесків та фінансової санкції від 30.05.2016 №Ф-01 стала несплата позивачем страхових внесків за період з 20.02.2009 по 20.01.2011, існування якої також підтверджується карткою особового рахунку зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування позивача, копія якої також наявна в матеріалах справи.

Недоїмка згідно оскаржуваної вимоги була стягнута в примусовому порядку органами державної виконавчої служби - 29.07.2017.

А тому підставою для прийняття відповідачем 03.08.2016 Рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду №3 стала несвоєчасна сплата позивачем страхових внесків та штрафної санкції за період з 20.02.2009 по 29.07.2016.

Щодо посилання позивача на необхідність списання на підставі ч. 15 ст. 106 Закону № 1058-IV фінансових санкцій застосованих до позивача, згідно вказаного рішення, у зв'язку із перебуванням позивача на спрощеній системі оподаткування з 2007 року, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. п. 1, 3 ст. 11 Закону № 1058-IV, загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають:

- громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру;

- фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У відповідності до п. 1 ч. 14 Закону № 1058-IV визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, а саме, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно п.п. 6, 12 ст. 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Виходячи з вищезазначених положень Закону, суд зазначає, що загальнообов'язковому пенсійному страхуванню підлягають окремо наймані працівники фізичної особи-підприємця та сама фізична особа-підприємець. В свою чергу, фізична особа-підприємець є страхувальником найманих працівників, за яких сплачує страхові внески до Пенсійного фонду України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 №3609-VІ частину п'ятнадцяту статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» доповнено абзацами другим і третім такого змісту: «Фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються. Нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню».

Тобто, згідно вказаної правової норми вбачається, що списання нарахованих фінансових санкцій (штраф, пеня) та адміністративних стягнень проводиться Пенсійним фондом України виключно фізичним особам-підприємцям, які не сплатили (своєчасно не сплатили) за себе внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування під час провадження господарської діяльності.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що положення абз. 2 та абз. 3 ч. 15 ст. 106 Закону № 1058-IV не розповсюджуються на страхувальників (роботодавців), які використовують працю найманих працівників.

Натомість, як встановлено судом, сума штрафних санкцій та нарахування пені було застосовано до позивача саме як до страхувальника (роботодавця) своїх найманих працівників.

А тому, підстави для списання фінансових санкцій застосованих до позивача на підставі Рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 03.08.2016 № 3 - відсутні.

Щодо твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, оскільки на час їх застосування позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, суд зазначає про таке.

Відповідно до абзацу 2 та 3 ч. 15 № 1058-IV фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються. Нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами - підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню. Вказаними абзацами частину п'ятнадцяту статті 106 доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 N 3609-VI.

Підпунктом 4 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV встановлено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому, сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

У період до 01.01.2011 відносини, що виникали між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулювалися Законом № 1058-IV. Виключно цим Законом визначалися платники страхових внесків, порядок їх нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, відповідальність страхувальників, стягнення заборгованості за цими внесками.

Таким чином, оскільки ч. 15 ст. 106 Закону № 1058-IV доповнено абзацом 2 згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 № 3609-VI, а заборгованість позивача по сплаті страхових внесків та сум штрафних санкцій виникла за період з лютого 2009 року по січень 2011 року, то відповідач правомірно керувався законодавством, що діяло на момент виникнення такої заборгованості.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених під час судового розгляду справи фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію відповідача суд дійшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити повністю.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зокрема у п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04 повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 14, 71, 86, 94, 159-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанову складено у повному обсязі 14.08.2017.