Справа № 826/8185/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8185/17 Головуючий у 1-й інстанції: Григорович П.О. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» на ухвалу окружного адміністративного суду м. Києва від 05 липня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та нечинними постанови і акту,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ТОВ «Лекос» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправними та нечинними постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16 червня 2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а також акт від 16 червня 2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 05 липня 2017 року було відмовлено у відкритті провадження за вказаним адміністративним позовом.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначений виключний перелік осіб, які можуть оскаржити рішення державного виконавця до суду, який видав виконавчий лист. Позивач вважає, що він не належить до таких осіб, у зв'язку з чим звернувся до адміністративного суду.

Під час судового засідання представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Лекос» залишити без задоволення, а ухвалу окружного адміністративного суду м. Києва від 05 липня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ТОВ «Лекос» суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду та вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що ТОВ «Лекос» оскаржує постанову Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16 червня 2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а також акт від 16 червня 2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, які складені у рамках виконавчого провадження № 52535322.

Вказане виконавче провадження було відкрите за виконавчим листом № 755/15467/14-ц, що виданий Дніпровським районним судом м. Києва за результатами вирішення справи у порядку цивільного судочинства.

Правила оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, а також підвідомчість відповідних спорів визначені у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч. 1 ст. 74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Оскільки виконавчий лист № 755/15467/14-ц був виданий Дніпровським районним судом м. Києва, постанова та акт Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16 червня 2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу можуть бути оскаржені ТОВ «Лекос» саме до Дніпровського районного суду м. Києва.

Натомість до адміністративного суду, згідно з ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду від 05 липня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі є законною та обґрунтованою.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, позивач посилався на те, що у ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначений перелік осіб, які мають право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця до суду, який видав виконавчий лист. На думку представника позивача, такими особами є сторони виконавчого провадження, учасники виконавчого провадження та особи, які залучалися до проведення виконавчих дій.

Поняття сторони, учасника виконавчого провадження та особи, яка залучається до проведення виконавчих дій визначені у ст.ст. 14, 15 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на те, що ТОВ «Лекос» не є учасником виконавчого провадження, а також не залучалося до проведення виконавчих дій, представник позивача вважає, що даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок є помилковим, адже положення ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ, саме сторонами, іншими учасниками та особами. Посилання на те, що такі дії можуть бути оскаржені до адміністративного суду виключно сторонами, учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій у ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» - відсутні. Ототожнення представником позивача понять «інші учасники та особи» і «учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій» суперечить змісту вказаної норми права.

Також необґрунтованими є посилання представника позивача на постанову Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2850цс15.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Разом з тим, постанова Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2850цс15 містить висновок щодо застосування іншої норми права, ніж підлягає застосуванню у даній справі.

У вказаній постанові міститься висновок щодо застосування ч. 4 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV у редакції, що діяла з 09 березня 2011 року по 04 січня 2017 року. Вказана норма права також визначала порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби, проте встановлювала інші правила підвідомчості таких спорів.

Так, у відповідності до ч. 4 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV у вказаній редакції рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Натомість ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», що діє з 05 січня 2017 року передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, постанова Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2850цс15 містить висновок щодо застосування іншої норми права, ніж регулює дані правовідносини. Крім того, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» за своїм змістом не є тотожною ч. 4 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, що діяла у період з 09 березня 2011 року по 04 січня 2017 року.

За таких обставин посилання представника позивача на постанову Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2850цс15 та абз. 2 ч. 1 ст. 2442 КАС України є необґрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ТОВ «Лекос» не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 05 липня 2017 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Лекос» залишити без задоволення, а ухвалу окружного адміністративного суду м. Києва від 05 липня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» - відмовити.

Ухвалу окружного адміністративного суду м. Києва від 05 липня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

В.В. Файдюк

Ухвала складена у повному обсязі 14 серпня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Файдюк В.В.

Костюк Л.О.