Справа № 826/1304/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1304/17 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Обушевської З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та №000511306 від 18.11.2016.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

З матеріалів справи судом встановлено, що платник податків-фізична особа ОСОБА_4 протягом перевіряємого періоду отримав інвестиційний прибуток від операцій з цінними паперами, який згідно з Податковим Кодексом підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи.

Разом із цим, у податковій декларації позивача про майновий стан і доходи за 2015 рік, платником податків самостійно визначено суму доходу від продажу інвестиційного активу в 2015 р. - 0,0 грн.; суму витрат на придбання інвестиційного активу в 2015 р. - 0,00 грн.; фінансовий результат від операцій з інвестиційними активами в 2015 р. - 0,00 грн.

Відповідач повідомленням від 24.02.2016 №353 запропонував позивачеві надати документальне підтвердження понесених витрат ОСОБА_4 на придбання інвестиційних активів.

Згідно з доводами відповідача, відповідь та підтвердження понесених витрат до ДПІ в Оболонському районі ОСОБА_4 не надано.

Разом з тим, суд попередньої інстанції звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів надіслання/вручення такого повідомлення позивачу.

Згідно із наданими для проведення перевірки, від слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, а саме виписки по банківському рахунку ТОВ "АРЧІ КАПІТАЛ" №1774 в ПАТ "Фідобанк" встановлено, що за перевіряємий період з 01.07.2015 по 26.10.2015 на рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_1 в ПАТ "Фідобанк", ТОВ "АРЧІ КАПІТАЛ" перераховувало кошти на загальну суму 13163160,00 грн. за акції прості іменні, що вільно обертаються в депозитній системі України.

У зв'язку із наведеним, на підставі ст. 20, пп.78.1.11, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78, ст. 79, п.82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 03.10.2016 року №755, відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичною особою-платником податків ОСОБА_4 за період 01.07.2015 по 26.10.2015, за результатами якої складено акт перевірки від 20.10.2016 №258/26-54-13-06-17-НОМЕР_2.

Згідно з актом, контролюючим органом виявлено порушення ОСОБА_4 вимог п.44.1 ст.44, пп.164.2.9 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.170.2.2, п.п.170.2.6 п.170.2 ст.170 Податкового кодексу України внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 2630196,00 грн.; п.16.1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України - не нараховано та не сплачено військового збору у розмірі 197447,40 грн., за перевіряємий період з 01.07.2015 по 26.10.2015.

На підставі висновків зазначеного акта відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 18.11.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування у розмірі 3287745,00 грн.; від 18.11.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 246809,25 грн.

За результатами оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень у адміністративному порядку, їх залишено без змін.

Вважаючи спірні рішення відповідача незаконними, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем суми оподаткованого доходу, отриманого платником податку як інвестиційний дохід за період з 01.07.2015 по 26.10.2015 всього на суму 13 163 160,00 грн., а також заниження суми військового збору, що підлягає сплаті до бюджету у результаті порушень, наведених вище, є обґрунтованими, а тому спірні податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно і скасуванню не підлягають.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Відповідно до пп. 170.2.1 п. 170.2 ст. 170 ПК України, облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Підпунктом 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України встановлено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та вартістю останнього, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4, 170.2.6 цього пункту.

Відповідно до пп. 170.2.2 п. 170.2 ст.170 ПК України, при застосуванні платником податку норм пп. 170.2.9 п. 170.2 ст.170 ПК України податковий агент - професійний торговець цінними паперами, з метою визначення об'єкта оподаткування під час виплати платнику податку доходу за придбані у нього інвестиційні активи враховує документально підтверджені витрати такого платника на придбання цих активів.

Отже, доводи позивача про те, що обов'язок щодо утримання та сплати податку з інвестиційного прибутку від продажу цінних паперів покладається на податкового агента, яким є професійний торговець відповідають положенням чинного законодавства.

Разом, з тим, апеляційний суд зауважує, що запровадження обов'язку податкового агента для професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, не звільняє платника податку від обов'язку декларування результатів усіх оперній з купівлі та продажу інвестиційних активів здійснених протягом звітного (податкового) року як на території України, так і за її межами, за винятком випадків, зазначених у пп. 170.2.8 п. 170.2 ст.170 ПК України.

Відповідно до листа ТОВ «Арчі Капітал», який є податковим агентом у розумінні 170.2.9 п. 170.2 ст.170 ПК України, за 2015 рік дохід (у т.ч. інвестиційний) виплачений фізичній особі ОСОБА_4 склав 9971,41 грн., з якого утримано та перераховано до державного бюджету України суму податку у розмір 1994,28 грн. (т.1 а.с. 195).

В той же час, судом встановлено, що у податковій декларації позивача про майновий стан і доходи за 2015 рік, платником податків самостійно визначено суму доходу від продажу інвестиційного активу в 2015 р. - 0,0 грн.; суму витрат на придбання інвестиційного активу в 2015 р. - 0,00 грн.; фінансовий результат від операцій з інвестиційними активами в 2015 р. - 0,00 грн.

Перевіряючи обґрунтованість висновків контролюючого органу про заниження позивачем суми оподаткованого доходу, отриманого платником податку як інвестиційний дохід за період з 01.07.2015 по 26.10.2015 всього на суму 13 163 160,00 грн., колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Згідно з п. 76.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов'язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим розділом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом державної податкової служби;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

З огляду на вищенаведене, фізична особа, яка здійснює протягом звітного року продаж інвестиційного активу юридичній особі та отримує інвестиційний прибуток, повинна надати податкову декларацію у встановленому порядку та сплатити податок на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 ПК України.

Відповідно до норми пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Як було зазначено, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та вартістю останнього, що визначається із суми витрат на придбання такого активу.

Поряд з цим, згідно з актом перевірки, контролюючим органом враховано лише суму доходу від продажу інвестиційного активу у розмірі 13163160,00 грн., водночас, сума витрат на придбання інвестиційного активу, за даними перевірки, становить 0,00 грн.

Позивач стверджує, що такі обставини не відповідають дійсності, оскільки ним було понесено витрати на купівлю цінних паперів у загальному розмірі 14947148,58 грн., а у подальшому отримано прибуток від їх продажу у розмірі 14957120,00 грн. Відтак, сума його інвестиційного прибутку становить 9971,42 грн.

На підтвердження обставин понесення витрат на придбання цінних паперів, позивачем до матеріалів справи надано копії договорів купівлі-продажу цінних паперів, укладених позивачем з фізичною особою громадянином Канади ОСОБА_5.: Договір № БВ4-3-1/66 від 08.06.15р. на суму 1 191 165,36 грн., Договір № БВ6-1-2/9 від 24.06.15р. на суму 1 208 353,89 грн., Договір № БВ6-1 -2/64 від 30.06.15р. на суму 1 151 631,73 грн., Договір № БВ6-1-2/436 від 30.06.15р. на суму 2 500 931,60 грн., Договір № БВ6-1-2/437 від 02.07.15р. на суму 1 681 038,56 грн., Договір № БВ6-1-2/438 від 03.07.15р. на суму 1 803 077,15 грн., Договір № БВ6-1-2/439 від 06.07.15р. на суму 1 201 478,48 грн., Договір № БВ6-1-2/440 від 07.07.15р. на суму 4 209 471,81 грн.

Відповідно до умов зазначених договорів громадянин України ОСОБА_4 (продавець) зобов'язаний передати у власність громадянина Канади ОСОБА_5 (покупець), в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ «Арчі Капітал» прості іменні акції, на вказані вище суми. При цьому п. 2.1 цих Договорів передбачено, що розрахунок здійснюється в готівковій формі. Про сплату грошових коштів продавець видає покупцю розписку. Документом, що підтверджує виконання зобов'язань продавця в перерахуванні цінних паперів на ім'я покупця є акт прийому-передачі, який є невід'ємною частиною даного договору (п. 2.3 договорів).

Крім того, сторонами укладалися додаткові угоди, копії яких також наявні у матеріалах справи.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів, а також факту понесення позивачем витрат з купівлі цінних паперів позивачем надано копії розписок, на виконання п. 2.1 Договорів, відповідно до яких позивачем було передано, а громадянином Канади ОСОБА_5. отримано грошові кошти на загальну суму 14947148,58 грн., а також копії актів виконаних робіт, на виконання п. 2.3 договорів, згідно з якими сторонами було здійснено купівлю-продаж цінних паперів відповідно до зазначених договорів.

Відхиляючи зазначені докази, суд першої інстанції послався на положення п 44.6. ст. 44 ПК України, відповідно до якого, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

З цього приводу судова колегія відзначає, що положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

З огляду на зміст наведених положень податкового та процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що наведена норма Податкового кодексу України лише визначає статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, та порядок використання цих документів податковим органом у разі їх подання платником до прийняття рішення. Однак, ця норма Податкового кодексу України жодним чином не обмежує право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки (крім випадків, коли законом прямо передбачено необхідність подання конкретних документів під час перевірки).

Зазначену позицію підтримано Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 12 липня 2016 року К/800/10556/16.

Також, колегія суддів з цього приводу звертає увагу також на те, що, як правильно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обставин надіслання відповідачем на адресу позивача повідомлення від 24.02.2016 №353, у якому контролюючий орган запропонував позивачеві надати документальне підтвердження понесених витрат ОСОБА_4 на придбання інвестиційних активів.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого в адміністративному процесі покладено тягар доказування правомірності прийнятого ним рішення, таких доказів суду не надав.

Отже, відповідачем було проведено позапланову невиїзну перевірку виключно на підставі наявної у нього інформації, без надання позивачеві можливості надати свої пояснення з приводу предмета перевірки.

З урахуванням цих обставин, колегія суддів вважає за можливе приймає до уваги надані позивачем на підтвердження факту понесення ним витрат з купівлі цінних паперів копії зазначених вище договорів, розписок та актів прийому-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст.1087 Цивільного кодексу України, розрахунки за участю фізичних осіб, у тому числі нерезидентів, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при визначенні об'єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб з операцій із зворотного викупу інвестиційного активу його емітентом вважається інвестиційний прибуток, при визначенні якого враховуються витрати, підтверджені документами первинного обліку, пов'язані з придбанням такого інвестиційного активу, до яких, зокрема, але не виключно, відносяться: договір, приходний касовий ордер, касовий чек, розрахункова квитанція тощо.

Водночас, у даному випадку, поза увагою суду залишилося те, що операції з купівлі-продажу цінних паперів, у яких позивач виступав покупцем, здійснювалася між фізичними особами, які не є суб'єктами господарювання, і за готівкові кошти, як це передбачено п. 2.1 Договорів, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, згідно з нормами чинного законодавства, розписка є документом, що засвідчує виконання покупцем взятого на себе обов'язку з оплати цінних паперів за договором купівлі-продажу, який укладений між фізичними особами.

Також, колегія суддів враховує, що висновок про те, що розписка є належним свідченням оплати за договором купівлі-продажу цінних паперів, а податок на доходи фізичних осіб має нараховуватись на різницю між доходом, отриманим від продажу інвестиційного активу та витратами, понесеними на його придбання, підтримано також Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 28.01.2015 К/800/31819/14, а також від 29.09.2016 К/800/7272/16.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що наданими позивачем суду документами, в тому числі, копіями договорів купівлі продажу цінних паперів, укладених позивачем з фізичною особою громадянином Канади ОСОБА_5., копіями розписок щодо отримання продавцем від ОСОБА_4 грошових коштів, а також копіями актів виконаних робіт, згідно з якими сторонами було здійснено купівлю-продаж цінних паперів, у повній мірі підтверджуються обставини понесення ОСОБА_4 витрат з придбання цінних паперів.

Таким чином, висновок контролюючого органу, з яким погодився суд першої інстанції, про заниження позивачем суми оподаткованого доходу, отриманого платником податку як інвестиційний дохід за період з 01.07.2015 по 26.10.2015 всього на суму 13 163 160,00 грн., є помилковим, оскільки відповідачем не враховано суми витрат позивача на придбання інвестиційного активу, факт чого підтверджується наявними у справі доказами, та, як наслідок неправильно, із порушенням вимог пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК визначено суму інвестиційного прибутку позивача.

Відповідно, колегія суддів констатує, що відповідачем не обґрунтовано наявності правових підстав для збільшення позивачеві суми грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування на 3287745,00 грн.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення контролюючого органу від 18.11.2016 № прийняте відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог в частині оскарження податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2016, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 16 1 підрозд. 10 розд. XX ПКУ передбачено, що платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ПКУ, та об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 ПКУ.

Фізичні особи за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб є 2015 рік.

За результатами перевірки встановлено, що платником податків - ОСОБА_4 не нараховано та не сплачено військового збору у розмірі 197447,40 грн. за перевіряємий період з 01.07.2015 по 26.10.2015, чим порушено п.16 1 підр. 10 розд. XX ПКУ.

Поряд із цим, як було встановлено апеляційним судом під час вирішення справи, висновок контролюючого органу про те, що чистий оподатковуваний дохід позивача складає 13163160,00 грн., є необґрунтованим та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

У зв'язку із цим, визначення відповідачем суми військового збору у розмірі 197447,40 грн., виходячи з розрахунку: 13163160,00 грн.*1,5% = 197447,40 грн., не може бути визнане обґрунтованим, а тому податкове повідомлення-рішення відповідача від 18.11.2016 № також підлягає скасуванню, як таке, що прийнято протиправно.

Крім іншого, позивач наголошує на поушенні відповідачем порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Так, відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Окрім того, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК.

Так, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було направлено на адресу позивача копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень цих обставин не доведено.

Водночас, Верховний Суд України у своїх постановах від 9 лютого 2016 року у справі 826/5689/13-а, від 16 лютого 2016 року у справі 826/12651/14 висловив правий висновок про те, що невиконання вимог зокрема пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої».

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на те, що під час перегляду апеляційним судом даної справи, було встановлено необґрунтованість висновків контролюючого органу, зокрема, щодо сум визначених позивачеві грошових зобов'язань за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування, а також за платежем військовий збір. Крім того, суб'єктом владних повноважень не доведено дотримання ним вимог ПК під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим. Вирішуючи спір, суд прийняв рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно із п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, а також за подання апеляційної скарги, у загальному розмірі 16800 грн. 00 коп, про що свідчать наявні у матеріалах справи оригінали квитанцій (т. 1 а.с. 3 т. 2 а.с. 45).

З урахуванням наведеного, зазначена сума понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 18.11.2016 № та №000511306.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 16800 (шістнадцять тисяч вісімсот) гривень. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2017 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.