Справа № 265/4689/17
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/4689/17
Провадження №2-а/265/221/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Мельник І.Г., за участю секретаря Тулянкіної М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, про визнання дій державного органу неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання дій державного органу неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. 18 липня 2017 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати неправомірним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області № 1640 від 27 квітня 2017 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст..26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу з 18 квітня 2017 року, з урахуванням фактичних витрат пенсію за віком відповідно до ст..26,40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в України, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (2014, 2015, 2016 роки - 3764,40 гривень), зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 18.04.2017 року з урахуванням фактичних виплат підвищення розміру її пенсії за віком за відстрочення часу її призначення, відповідно до ч.1,3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що в період з 10.12.2007 року по 31.10.2016 року перебувала на обліку в УПФУ м. Костянтинівці Донецької області, як одержувач пенсії, відповідно до ст..37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-Х11. З листопада 2016 року її пенсійну справу, в зв'язку зі зміною місця проживання переведено до УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя (правонаступник Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області). 17.02.2017 року, вона звільнилася з посади заступника начальника управління податків і зборів з юридичних осіб головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області. З 18.02.2017 року відповідачем була відновлена виплата її пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». 18.04.2017 року вона особисто звернулася до відповідача із заявою про призначення у разі доцільності пенсії за віком з відстрочкою часу її призначення відповідно до ст..26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон № 1058-1У). Однак, відповідач своїм рішенням від 27.04.2017 року за № 1640 відмовив їй в призначенні пенсії за віком до Закону № 1058-1У, з даним рішенням вона не згодна, так як подавала заяву не про переведення з одного виду пенсії на інший, а про призначення нового для неї виду пенсії за нормами Закону № 1058-1У.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області Бірченко М.С., який діє на підставі довіреності, позовні вимоги позивачки не визнав, надав суду письмові заперечення. Відповідно до наданих заперечень вказував, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області з 02.11.2016 року, як отримувач пенсії держслужбовця, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу». Первинно, пенсію державного службовця позивачу було призначено з 10.12.2007 року в управлінні Пенсійного фонду м. Костянтинівці. У зв'язку із зміною місця проживання позивача, пенсійну виплату переведено до лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області. 18.02.2017 року позивач звернулася до управління із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-1У. До заяви було додано копії трудової книжки, паспорту, ідентифікаційного коду, довідки внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням № 1640 від 27.04.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в переведенні з пенсії держслужбовця призначеної відповідно до ст..37 Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до ст..26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відмову в переведенні на пенсії за віком обґрунтовано зменшенням розміру пенсії позивача. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Вважає, що підстав для застосування до позивача показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за 2014-2016 рік відсутні, вказаний показник середньої заробітної плати застосовується виключно для первинного призначення пенсії, або при переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, тому до пенсії позивача застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за 2007 рік в розмірі 1197,91.

Щодо нарахування до пенсії за віком підвищення передбаченого ч.1,3 ст.29 Закону № 1058-1У, зазначає, що підвищення до пенсії передбачені ст..29 Закону № 1058-1У проводяться тільки у разі відстрочки часу призначення пенсії. Однак, позивач з 10.12.2007 року є одержувачем пенсії держслужбовця відповідно до ст..37 Закону України «Про державну службу», таким чином відсутній факт відстрочки часу призначення пенсії з більш пізнього віку. Просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області з 02.11.2016 року, як отримувач пенсії державного службовця, відповідно до положень Закону України «Про державну службу». Первинно, пенсію державного службовця позивачу було призначено з 10.12.2007 року в управлінні Пенсійного фонду м. Костянтинівці.

18 лютого 2017 року позивач звернулася до відповідача про призначення їй пенсії за віком, передбаченої ст..26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Для обчислення пенсії просила врахувати середню заробітну плату (дохід)_ у середньому на одну застраховану особу в цілому в України, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, перед зверненням за пенсією, тобто за 2014-2016 роки.

Рішенням № 1640 від 27 квітня 2017 року відповідач відмовив позивачу у переведенні її на пенсію за віком, посилаючись на те, що розмір пенсії за віком держслужбовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-У111 становить 6133,21 гривень, розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2005 року № 1058-У1 становить 2527,11 гривень, а письмової згоди заявник на зменшення розміру пенсії, не надав (а.с.23).

Згідно приписів статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-Х11 (в редакції чинній на момент звернення за призначенням пенсії), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час до досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 90 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця, відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Судом встановлено, що станом на 10.12.2007 року позивач, досягла встановленого законодавством пенсійного віку та пропрацювала на посадах, що зараховуються до стажу державної служби, понад 20 років, а отже пенсія їй була призначена відповідно до статті 37 Закону 3723-Х11.

Статтею 10 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-У1 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч.1 ст.40 Закону № 1058-1У для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менш 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону № 1058-1У заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск:К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в України, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2+…+Кзп); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з ч.3 ст.45 Закону № 1058-1У, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-У1, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналогічні правові позиції висловлені Вищим адміністративним судом України у постановах від 01.12.2013 по справі № К/800/38624/13, від 02.04.2014 по справі № К/800/45035/13, від 16.01.2014 по справі № К/800/1384/13, від 20.04.2017 по справі № К/800/12766/17.

Як встановлено судом позивачу 10.12.2007 року призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», а з 18.02.2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже в даному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не перерахунок пенсії чи переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного закону.

Таким чином, ОСОБА_1, яка звернулася за призначенням пенсії в 2017 році, пенсія повинна бути призначена із застосуванням усередненого показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в України, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.1 і 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст..72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність своїх дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірним та скасування рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області № 1640 від 27 квітня 2017 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст..26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу з 18 квітня 2017 року, з урахуванням фактичних витрат пенсію за віком відповідно до ст..26,40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в України, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (2014, 2015, 2016 роки - 3764,40 гривень).

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем вимог статті 29 Закону № 1058-1У слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1-3 статті 29 Закону № 1058-1У особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

При цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.

Жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Вказана стаття визначає право особи, яка набула право на пенсію за віком на підвищення розміру пенсії у разі відстрочки часу її призначення. Тобто, зазначене підвищення визначається з урахуванням часу з якого особі призначено пенсію за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вийшов на пенсію за віком у віці 65 років, з огляду на викладене та беручи до уваги щодо призначення позивачу пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший, позивач має право на підвищення розміру пенсії.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 18.04.2017 року з урахуванням фактичних виплат підвищення розміру її пенсії за віком за відстрочення часу її призначення, відповідно до ч.1,3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України , суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, про визнання дій державного органу неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати неправомірним та скасування рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області № 1640 від 27 квітня 2017 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст..26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 18 квітня 2017 року, з урахуванням фактичних витрат пенсію за віком відповідно до ст..26,40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в України, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (2014, 2015, 2016 роки - 3764,40 гривень).

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 18.04.2017 року з урахуванням фактичних виплат підвищення розміру її пенсії за віком за відстрочення часу її призначення, відповідно до ч.1,3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постанова суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Мельник І.Г.