Справа № 818/599/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 р.Справа № 818/599/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.05.2017р. по справі № 818/599/17

за позовом ОСОБА_2

до Директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання інформації про ОСОБА_2 (копії запиту апеляційного суду до МРЦЗ та відповіді МРЦЗ на запит суду) та зобов'язання відповідача надати копії запиту апеляційного суду до МРЦЗ та відповіді МРЦЗ на запит суду.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 р. адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано протиправними дії директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 щодо ненадання інформації відносно ОСОБА_2 (копії запиту апеляційного суду Сумської області до Лебединського міськрайонного центру зайнятості та відповіді Лебединського міськрайонного центру зайнятості на запит суду).

Зобов'язано директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) надати ОСОБА_2 копії запиту апеляційного суду Сумської області до Лебединського міськрайонного центру зайнятості та відповіді Лебединського міськрайонного центру зайнятості на запит суду.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 5 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 із заявою, в якій просив повідомити наступне:

- чому в період збирання конфіденційної інформації відносно нього (на запит апеляційного суду), не було повідомлено його про мету, ціль збирання та використання цієї інформації; чому МРЦЗ надав відповідь суду без його відома та згоди;

- терміново надати (надіслати на адресу) копії запиту апеляційного суду до МРЦЗ та відповідь МРЦЗ на запит апеляційного суду.

За результатом розгляду вказаної заяви, листом директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості від 10.04.2017 р. №192 позивачу було надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до вимог законодавства, Лебединський МРЦЗ не в змозі задовольнити заяву ОСОБА_2 в повному обсязі, оскільки інформація стосовно ОСОБА_2 надавалася апеляційному суду Сумської області на виконання ухвали суду у цивільній справі, де позивач є стороною у справі, і має право ознайомитися з матеріалами справи (а.с.5).

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами факту розгляду заяви позивача у відповідності до вимог діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване ст. 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Закріплене Конституцією України право на інформацію передбачено, насамперед, Законами України "Про звернення громадян", "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ст.ст. 15, 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань); скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою рішень; вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; у разі визнання заяви необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно з ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до п. 9.3. Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 р. № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації", за приписами ч. 7 ст. 6 Закону № 2939-УІ обмеженню в доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Враховуючи наведені вище положення Конституції України, Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про інформацію", колегія суддів зазначає, що відповідач безпідставно не надав ОСОБА_2 копій запиту апеляційного суду Сумської області до Лебединського МЦЗ та відповіді Лебединського МЦЗ на запит суду, оскільки приписами вказаних вище нормативно-правових актів заборони щодо вчинення таких дій громадянином не встановлено.

Окрім того, проаналізувавши відповідь директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 від 10.04.2017р. №192, на звернення ОСОБА_2 від 05.04.2017 р., колегія суддів зазначає, що в порушення вимог Законів України "Про звернення громадян", "Про інформацію", позивачу не надано відповідь щодо всіх порушених у зверненні питань.

Так, відповідь на звернення позивача фактично складається з посилань на статті Цивільного процесуального кодексу України.

Тобто, відповідачем не надана відповідь на поставлені в зверненні питання, звернення позивача не розглянуто по суті.

Посилання Лебединського міськрайонного центру зайнятості на той факт, що ОСОБА_2 є стороною у цивільній справі і має можливість ознайомитися з матеріалами справи, у тому числі, з тими, що відповідач надав суду, є необґрунтованими, оскільки це не звільняє відповідача від виконання вимог Законів України "Про звернення громадян", "Про інформацію" в частині надання позивачу запитуваної інформації.

Крім того, у разі прийняття органом рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, це рішення доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

В свою чергу, оскільки за своїм змістом відповідь директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 від 10.04.2017р. №192 не задовольняє вимоги звернення позивача, тому в силу ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" є рішенням про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві від 05.04.2017 року, отже має доводитись до відома заявника в письмовій формі з викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність його дій, що оскаржуються.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Директора Лебединського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.05.2017р. по справі № 818/599/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.