Справа № 804/4322/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року м. Київ К/800/25097/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Орджонікідзевського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди, зобов'язання виплати компенсації за невикористане обмундирування,

В С Т А Н О В И Л А :

04 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Орджонікідзевського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо видачі наказу № 485 о/с від 06 листопада 2015 року про її звільнення з органів внутрішніх справ, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди, зобов'язання виплати компенсації за невикористане обмундирування.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі ст.100 КАС України в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано в частині залишення без розгляду позовних вимог про зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити компенсацію за невикористане обмундирування, зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції в частині, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, позивач звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Представник відповідача в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог позивача заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено ч.2 ст.5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала; позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

При цьому, сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Поважними ж причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Пунктом 9 ч.1 ст.155 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як вже вказувалось в цій ухвалі, з позовом в частині визнання протиправними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо видачі наказу № 485 о/с від 06 листопада 2015 року про її звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_4 звернулася до суду 04 липня 2016 року, клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом не заявляла.

Суд першої інстанції, з яким частково погодився й апеляційний суд, вказав на неподання ОСОБА_4 доказів, які підтверджують поважність причин пропуску нею місячного строку звернення до адміністративного суду, оскільки позивач дізналася про оскаржуваний наказ та своє звільнення 26 листопада 2016 року, отримавши лист Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Разом з тим, ОСОБА_4 як в апеляційній, так і в касаційній скарзі зазначала, що з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу вона звернулася 21 грудня 2015 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, який ухвалою від 22 грудня 2015 року цей позов повернув позивачу для подання за правилами підсудності до Дніпропетровського окружного адміністративного суду; зазначену ухвалу позивач оскаржила в апеляційному порядку та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року залишено без змін; 03 червня 2016 року Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження; ухвалу суду касаційної інстанції вона отримала 30 червня 2016 року, а вже 04 липня 2016 року звернулася з адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позову щодо оскарження рішення про звільнення з публічної служби, обґрунтовано зазначив, що ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року, яка була проголошена у відкритому судовому засіданні, з огляду на положення ч.5 ст.254 КАС України набрала законної сили з моменту проголошення, тобто з 12 травня 2016 року; звернувшись з адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 04 липня 2016 року, позивач пропустила встановлений процесуальним законом місячний строк навіть з 12 травня 2016 року; звернення до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою не призупиняє дії ухвали апеляційного суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про пропуск позивачем строку звернення до суду щодо позову в частині оскарження рішення про звільнення з публічної служби, відсутність підстав для визнання причин пропуску ним цього строку поважними, а отже, й про наявність підстав для залишення позову без розгляду в цій частині.

Щодо доводів позивача, зазначених в апеляційній та касаційній скаргах, про те, що ухвалу Вищого адміністративного суду України від 03 червня 2016 року про відмову у відкритті касаційного провадження вона отримала 30 червня 2016 року, а вже 04 липня 2016 року звернулася з адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, то ця обставина не може бути визнана поважною причиною пропуску нею місячного строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм процесуального права, що призвело або могло призвести до прийняття неправильного рішення, а тому підстав для скасування ухваленого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.