Справа № 819/1088/14
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року м. Київ К/800/41510/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом прокурора м. Тернополя до Тернопільської міської ради, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення за касаційною скаргою Тернопільської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року прокурор м. Тернополя у Тернопільському окружному адміністративному суді пред'явив позов до Тернопільської міської ради, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області, ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним та його скасування.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення Тернопільської міської ради від 29 листопада 2013 року № 6/39/64.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2014 року у задоволенні позову прокурора м. Тернополя відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2014 року скасовано.

Позов прокурора м. Тернополя задоволено.

Визнано незаконним і скасовано рішення Тернопільської міської ради від 24 грудня 2013 року № 6/39/64 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 гр.ОСОБА_4.".

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Тернопільська міська рада подала касаційну скаргу.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Тернопільського міського голови із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення з передачею у власність земельної ділянки площею до 0,10 га для обслуговування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, до якої додав копію паспорта, копію реєстраційної картки платника податків, викопіювання з чергового плану міста 1:2000, план земельної ділянки 1:500 з описом меж, на яких зазначено місце розташування та розмір земельної ділянки, копію розрахунку потреби площі.

Постійною комісією Тернопільської міської ради із земельних питань погоджено проект рішення про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення землеустрою щодо відведення з передачею у власність земельної ділянки площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1. Останнього зобов'язано в шестимісячний термін подати на підтвердження проект землеустрою щодо відведення вище вказаної земельної ділянки.

При цьому, начальником управління містобудування, архітектури та кадастру зроблено письмове зауваження, зокрема про те, що земельна ділянка знаходиться в межах водоохоронної зони та прибережної захисної смуги річки Серет.

29 листопада 2013 року, розглянувши звернення ОСОБА_4, та керуючись статтями 12, 40, 118 та 121 Земельного кодексу України, враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань природокористування, приватизації, продажу та оренди землі Тернопільська міська рада прийняла рішення за № 6/39/64, яким надала ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,10 га по АДРЕСА_1 та зобов'язала його в шестимісячний термін подати на підтвердження проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення Тернопільською міською радою прийняте на підставі, в межах наданих повноважень, у спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

Також суд у своєму рішенні вказав на те, що оскаржуваним рішенням лише надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, що не тягне за собою беззаперечного відчуження земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із протиправності рішення суб'єкта владних повноважень, зокрема, внаслідок невідповідності місця розташування об'єкта нормативним вимогам, оскільки земельна ділянка щодо якої надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з передачею у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, перебуває в межах водоохоронної зони та прибережної захисної смуги річки Серет і не призначена для будівництва.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із правовою позицією суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно з підпунктом "б" частини першої, частиною другою статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Статтею 1 Водного кодексу України визначено, що прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Відповідно до статті 59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до вимог статей 60, 61 Земельного кодексу України та статей 88, 89 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Пунктом "д" частини четвертої статті 84 Земельного кодексу України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Тернопільською міською радою оскаржуване рішення ради прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема, без урахування вимог пункту "б" статті 60 та пункту 2 статті 61 Земельного кодексу України, а саме, що у прибережних захисних смугах уздовж річок забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних).

Таке порушення вказаного законодавства підтверджено й наявним в матеріалах справи актом Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 03 лютого 2014 року, складеного за результатами перевірки дотримання Тернопільською міською радою вимог земельного законодавства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно скасував незаконне рішення суду першої інстанції та задовольнив позов прокурора.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Безпідставним є посилання Тернопільської міської ради на те, що оскаржуване рішення не тягне за собою будь-яких правових наслідків щодо земельної ділянки, стосовно якої ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, оскільки фактично це рішення, у разі його виконання (виготовлення проекту землеустрою), надає останньому право вимагати надати йому у власність земельної ділянки, яка перебуває в межах водоохоронної зони та прибережної захисної смуги річки Серет і не призначена для будівництва.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а оскаржувану постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року в адміністративній справі за позовом прокурора м. Тернополя до Тернопільської міської ради, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області, ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним та його скасування - без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.