Справа № 826/4987/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 червня 2017 року № 826/4987/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
провизнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення керівника Офісу великих податків ДФІ № 5 від 05.04.2017 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідач протиправно прийняв оскаржуване рішення на підставі пункту 95.5 Податкового кодексу України, оскільки були наявні обставини, які не дозволяли застосування зазначеної норми. Вказав також на те, що застосування п.95.5 ПК України в редакції від 01.01.2017 до податкового боргу, що виник раніше, суперечить положенням ст. 58 Конституції України. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових заперечень, наявних в матеріалах справи, суть яких зводиться до того, що оскаржуваний акт індивідуальної дії прийнятий відповідно до вимог п.95.5 ПК України.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Офісу великих платників податків про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків від 05.04.2017 №5 (надалі - рішення про стягнення коштів), відповідно до пункту 95.5 Податкового кодексу України (в редакції від 01.01.2017) вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів відповідача з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах.

Як зазначає позивач в позовній заяві та не заперечувалось відповідачем, на підставі вказаного вище рішення про стягнення коштів Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби оформлені інкасові доручення (розпорядження) № 3160/28-10-17-41, № 3161/28-10-17-41, № 3162/28-10-17-41, № 3163/28-10-17-41, № 3163/28-10-17- 41 від 05.04.2017 про стягнення з ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» податкового боргу в розмірі 13 793 372,20 грн з податку на додану вартість.

Позивач вважає, що рішення про стягнення коштів є протиправним і підлягає скасуванню, як таке, що прийнято з порушенням встановленого законодавством порядку, та свідчить про застування до відносин між сторонами, що виникли раніше, норм нового закону, які набрали чинності пізніше, та якими передбачено інший порядок стягнення податкового боргу.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок та процедуру погашення податкового боргу платників податків визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачає, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами пунктів 95.1-95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі виникнення у платника податків податкового боргу, контролюючий орган формує податкову вимогу на суму такого боргу та здійснює заходи з його погашення шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, та стягнення коштів у рахунок податкового боргу за рахунок готівки на підставі відповідних рішень суду.

Разом з тим, 1 січня 2017 року набув чинності Закон України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон № 1797).

Згідно з пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції Закону № 1797) у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

У таких випадках:

рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов'язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи;

рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.

Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З правового аналізу наведеної норми слідує, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов:

1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку;

2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень;

3) відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Отже, зазначена норма закону прямо встановлює право керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків лише у випадку відсутності зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та самостійно задекларованого платником податків грошового зобов'язання.

В даній нормі термін «держава» застосовується як уособлення всіх органів державної влади, в тому числі органів державної фіскальної служби.

При цьому, буквальний зміст пункту 95.5 Податкового кодексу України вказує на необхідність відсутності зобов'язань саме держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, а не конкретного контролюючого органу та за необмеженим колом грошових зобов'язань, тому, наявність зобов'язань держави в особі будь-якого контролюючого органу перед платником податків щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з будь-якого податку чи збору унеможливлює стягнення податкового боргу на підставі рішення контролюючого органу без звернення до суду.

Як зазначає позивач в позовній заяві, посилаючись на лист ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 16.08.2016 №9539/10/26-53-07-02-07, станом на дату прийняття спірного рішення у Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» існували надміру сплачені платежі по податку на прибуток всього в сумі 354 443,52 грн. Дана обставина контролюючим органом, в порушення ч.2 ст.71 КАС України з посиланням на належні докази не спростована.

Зважаючи на те, що у позивача станом на дату прийняття оскаржуваного рішення про стягнення коштів була наявна переплата зі сплати податків, зборів, обов'язкових платежів, тобто існувало зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків надміру сплачених ним грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для застосування приписів п.95.5 Податкового кодексу України з метою стягнення коштів.

Окрім того, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Як вказувалось вище, однією з трьох обов'язкових умов для застосування контролюючим органом положень п.95.5 ПК України (в редакції від 01.01.2017) є виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку.

Згідно письмових заперечень відповідача, на дату прийняття спірного рішення за позивачем обліковувався податковий борг, що власне відповідачем не заперечується. В той же час, відповідач не надав суду розрахунку та/або пояснень щодо підстав виникнення податкового боргу (сума самостійно визначена платником або визначена контролюючим органом). Втім, як зазначає позивач, податкова заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дніпровському районі № від 10.10.2014, № від 27.10.2014.

Відтак, прийняте рішення суперечить вимогам п.95.5 ПК України в частині стягнення виключно самостійно визначеного платником грошового зобов'язання.

Окрім викладеного вище, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити про таке.

Так, за змістом ст.58 Конституції України - , , ' .

Конституційний Суд у своєму Рішенні від 09.02.99 р. № 1-рп/99 у справі № 1-7/99, здійснюючи тлумачення ст. 58 Конституції України, зазначив, що «за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено в частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

Отже, принцип щодо дії нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що той чи інший нормативно-правовий акт слід застосовувати в тій його редакції, що діяла на момент, коли відбувалась певна подія чи мав місце відповідний факт, щодо яких має бути застосовано відповідний правовий акт.

Щодо прийняття оскаржуваного рішення рішення керівником податкового боргу в даних правовідносинах, положення ст. 58 Конституції України, на думку Окружного адміністративного суду м. Києва, означають, що якщо податковий борг, який відповідає названим вище критеріям, виник (настав) до 01.01.2017 р., то стягнення коштів для погашення податкового боргу має здійснюватись з використанням тієї редакції п. 95.5 ПКУ, яка діяла на момент, коли вказаний податковий борг виник (настав). А це означає, що контролюючий орган має право стягувати кошти для погашення такого податкового боргу тільки в судовому порядку, адже на момент виникнення податкового боргу редакція п. 95.5 ПКУ не передбачала права за власним рішенням керівника податкового органу стягувати кошти.

Втім, в даному випадку має місце зворотна дія нової редакції п. 95.5 ПКУ, що не допускається згідно зі ст. 58 Конституції України.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що до прийняття оскаржуваного рішення від 05.04.2017 №5 податковий орган вже застосував механізм примусового стягнення з позивача податкового боргу в судовому порядку на підставі підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 та пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

Так, в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва знаходиться справа № 826/15695/16 за позовом ДПІ Дніпровському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві про стягнення з ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» податкового боргу. Таким чином, контролюючим органом вже реалізоване право на стягнення податкового боргу з Позивача у порядку, який діяв на момент виникнення податкового боргу.

Зважаючи на те, що відповідач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про стягнення з позивача податкового боргу за платежами та за періоди, по яким відкрито провадження в справі, приймаючи до уваги те, що відповідачем не дотримано вимог ст. 58 Конституції України під час прийняття спірного рішення, суд приходить до висновку про невідповідність спірного рішення вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення №5 від 05.04.2017 про стягнення коштів платника податків, прийняте Офісом великих платників податків ДФС.

3. Стягнути судові витрати в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн на користь Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Офісу великих платників податків ДФС за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович