Справа № 327/124/17(2-а/327/1/2017)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2017 рокусправа № 327/124/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - не з'явився,

відповідача: - не з'явився,

третьої особи: - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_1

на постанову Розівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року

у справі №327/124/17

за позовом ОСОБА_1

до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

третя особа територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

про визнання незаконними, протиправними дій та зобов'язання перерахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в Розівський районний суд Запорізької області з позовом до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, з урахуванням зміни та уточнень, прийнятих судом, про:

- визнання незаконними та протиправними дій стосовно перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання, як не працюючому судді у відставці, з 90 на 80 відсотків на підставі розпоряджень №117818 від 01 грудня 2016 року, 05 грудня 2016 року та 28 лютого 2017 року і скасування в цій частині розпоряджень;

- визнання незаконними та противоправними дій щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання, як не працюючому судді у відставці у розмірі 90 відсотків із заробітку працюючого судді з 01 вересня 2015 року з суми 23426 гривень, з 01 травня 2016 року з суми 24650 гривень, з 01 грудня 2016 року з суми 27200 гривень та зобов'язання перерахувати та виплатити утримання за ці періоди на підставі довідок №08-03/1000, №08-093/1001 від 06 жовтня 2016 року, №08-03/1115 від 05 грудня 2016 року;

- зобов'язання виплачувати щомісячне довічне грошове утримання, як не працюючому судді у відставці з 01 квітня 2017 року в розмірі 90 відсотків із заробітку 27200 гривень; у разі збільшення в подальшому працюючим суддям заробітної плати на відповідній посаді та надходження нових довідок продовжувати перерахування та виплату довічного грошового утримання, як непрацюючому судді у відставці, із розрахунку 90 % такого заробітку.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року поновлено строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Постановою Розівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано неправомірними дії Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у зменшенні ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 на 80 відсотків.

Скасовано розпорядження Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №117818 від 01 грудня 2016 року, 05 грудня 2016 року та 28 лютого 2017 року в частині зменшення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 на 80 відсотків.

Зобов'язано Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести донарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01 грудня 2016 року без обмеження граничним розміром у розмірі 90 % від розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, визначеної у довідці територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/1001 від 06 жовтня 2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із суми 24650 гривень, з урахуванням виплачених раніше сум.

Визнано неправомірними дії щодо відмови та зобов'язано Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 14 грудня 2016 року у розмірі 90% від розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 27200 гривень, визначеної згідно з довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/1115 від 05 грудня 2016 року, без обмеження граничним розміром та з урахуванням виплачених раніше сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги, суд мав застосувати до спірних відносин положення частину 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» на підставі якого, на час звернення позивача до відповідача за перерахунками розміру утримання, відповідач перерахував стаж роботи позивача на посаді судді до 19 років 5 місяців 25 днів, а тому позивач має право на отримання грошового утримання у зменшеному відсотковому розмірі, тобто 80, замість 90.

ОСОБА_1, не погоджуючись з постановою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповноту з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, вважає, що оскаржувана постанова має бути змінена, та просить:

- визнати поновленим строк звернення до суду з 01 вересня 2015 року та з 01 травня 2016 року;

- визнати днями прийняття Пологівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідок територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/1000 від 06 жовтня 2016 року, як 01 вересня 2015 року; №08-03/1001 від 06 жовтня 2016 року, як 01 травня 2016 року; №08-03/1115 від 05 грудня 2016 року, як 01 грудня 2016 року;

- визнати незаконними і протиправними дії відповідача щодо неперерахунку утримання у розмірі 90% на підставі поданих довідок, з 01 вересня 2015 року по 01 травня 2016 року із заробітку 23426 гривень; з 01 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року із заробітку 24650 гривень; з 01 грудня 2016 року по 01 квітня 2017 року із заробітку 27200 гривень, та зобов'язання провести відповідні перерахунки та виплату утримання у перерахованому розмірі;

-в іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу та не надав оцінки тому, що з вини відповідача та третьої особи, позивач не отримував та не подавав довідки про заробітну плату працюючого судді, оскільки їх нічого не позбавляло можливості ще у вересні 2015 року, згодом у травні 2016 року зателефонувати до позивача і повідомити про зміни у законодавстві та надіслати йому довідки поштовим зв'язком.

Також, позивач вказує, що поновивши строк звернення до суду, суд безпідставно та необґрунтовано, без наведення мотивів відмовив у задоволенні позовних вимог за період з 01 вересня 2015 року та з 01 травня 2016 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо перерахунку утримання на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/1115 від 05 грудня 2016 року, суд не врахував обставини незалежні від позивача, а саме у грудні 2016 року були свята, внаслідок чого позивач отримав довідку лише 05 грудня 2016 року та подав до відповідача 14 грудня 2016 року.

За доводами позивача, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог суд першої інстанції не врахував, що на час винесення судового рішення відповідачем продовжуються порушуватися права.

Сторони, третя особа будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

ОСОБА_1 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача, просить справу розглянути за його відсутності.

Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в апеляційній скарзі заявило клопотання про розгляд скарги за відсутності представника відповідача.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в письмовій заяві просить розглянути справу без участі представника управління.

Відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційних скарг та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 24 березня 1994 року працював на посаді судді, у тому числі на посаді голови Розівського районного суду Запорізької області (а.с. 146).

До січня 2012 року територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплачувалося ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання передбачене Законом України «Про статус суддів», на час припинення виплат - у розмірі 90% внаслідок набуття позивачем стажу роботи, що дає право на отримування грошового утримання.

Постановою Верховної Ради України від 19 вересня 2013 року № 604-VII ОСОБА_1 звільнений з посади судді Розівського районного суду Запорізької області, у зв'язку із поданням заяви про відставку, і відповідно до наказу виконуючого обов'язки голови Розівського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2013 року №25-с, виключений зі складу суду (а.с. 145, 148-154).

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області видано подання від 07 жовтня 2013 року №08-05/2489 про встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та проведений розрахунок стажу роботи судді станом на 19 вересня 2013 року, який дає право на відставку та отримання грошового утримання, саме - 29 років 05 місяців 27 днів, у тому числі служба в армії 02 роки 01 місяць 15 днів (з 23 жовтня 1967 року по 08 грудня 1969 року), половина навчання у вищій школі МВС 01 рік 02 дні (повний період навчання з 20 серпня 1975 року по 24 серпня 1977 року); робота на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури 06 років 10 місяців 15 днів (з 20 липня 1982 року по 05 червня 1989 року), робота на посаді судді та голови суду 19 років 05 місяців 25 днів - з 24 березня 1994 року по 19 вересня 2013 року (а.с. 35, 36).

Наведений стаж роботи підтверджується записами копії трудової книжки позивача (а.с. 130-138).

Орган Пенсійного фонду України, в якому перебуває на обліку позивач, зазнав зміни найменування: управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області, Розівське відділення Куйбишевського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Куйбишевське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, та на час звернення з адміністративним позовом, судового розгляду - Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

На підставі заяви від 16 жовтня 2013 року та поданих документів, управлінням Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області видано розпорядження №117818 від 17 жовтня 2013 року, яким ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітку (а.с. 156, 161).

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області з заявою про проведення перерахунку, нарахування та виплату грошового утримання з 01 вересня 2015 року та з 01 травня 2016 року на підставі довідок територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/1000 та №08-03/1001 від 06 жовтня 2016 року про розміри щомісячної суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді станом на 01 вересня 2015 року (23426 гривень) та на 01 травня 2016 року (24650 гривень) відповідно (а.с. 44, 92-94).

Листом від 12 жовтня 2016 року Куйбишевське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку розміру грошового утримання з 01 вересня 2015 року та проведення перерахунку утримання з 08 червня 2016 року на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/1001 від 06 жовтня 2016 року, строки виплати нового розміру утримання.

Згідно з розпорядженням №117818 від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 грошове утримання призначено у розмірі 90% від заробітку на підставі поданої довідки, що склало 22185 гривень щомісячно (а.с. 57).

Розпорядженням №117818 від 01 грудня 2016 року, Куйбишевське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 08 червня 2016 року змінило відсотки щомісячного довічного грошового утримання з 90 на 80, про що письмово повідомило позивача (а.с. 59, 46, 47).

Розпорядженням №117818 від 05 грудня 2016 року, Куйбишевське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 01 грудня 2016 року встановило розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача на рівні 80%.

14 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та подав довідку територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області № 08-03/1115 від 05 грудня 2016 року про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 27200 гривень (а.с.183, 184).

На підставі цієї заяви та довідки відповідачем у лютому 2017 року проведений перерахунок грошового утримання позивача з 01 січня 2017 року зі збереженням розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача на рівні 80% від суддівської винагороди, на підставі розпорядження №117818 від 28 лютого 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з неправомірності дій та розпоряджень відповідача стосовно зміни розміру грошового утримання позивача з 90% до 80%; наявності у позивача права та законодавчих підстав для обчислення розміру грошового утримання з 01 грудня по 13 грудня 2016 року із розміру щомісячної суддівської винагороди 24650 гривень та з 14 грудня 2016 року відповідно з суми - 27200 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та противоправними дій щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання, як не працюючому судді у відставці у розмірі 90 відсотків із заробітку працюючого судді з 01 вересня 2015 року з суми 23426 гривень, з 01 травня 2016 року з суми 24650 гривень та зобов'язання перерахувати та виплатити утримання за ці періоди на підставі довідок третьої особи, суд першої інстанції врахував час звернення позивача до відповідача з заявами та документами для перерахунку.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача у разі збільшення в подальшому працюючим суддям заробітної плати на відповідній посаді та надходження нових довідок продовжувати перерахування та виплату довічного грошового утримання, як непрацюючому судді у відставці, із розрахунку 90% такого заробітку суд вказав на їх передчасність, як наслідок необґрунтованість.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді і виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, виступаючи фінансовою гарантією суддівської незалежності.

У рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді.

У цьому рішенні Конституційний Суд України також вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

У рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення.

Відповідно до положень Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

На час прийняття відставки позивача - вересень 2013 року діяли положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року, частиною 1 статті 109 цього Закону передбачалося, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку; частиною 3 статті 138 цього Закону встановлювалося, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Так, відповідно до положень частини 1 статті 131 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, на час обрання позивача на посаду судді - березень 1994 року, діяв Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, статтею 43 цього Закону передбачалося, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Враховуючи, що до стаж роботи судді, що дало право позивачу на відставку та дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням періоду служби в армії, половини навчання та роботи на прокурорсько-слідчих посадах, складає понад 29 років, то позивач має право на отримання грошового утримання у розмірі 90% відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, що неправомірно не враховано відповідачем та призвело до протиправного зменшення розміру грошового утримання, як наслідок обґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлюються строки звернення до суду з адміністративним позовом.

За своєю суттю, строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом свідчить, що судом будуть розглянуті позовні вимоги, заявлені поза межами встановленого строку для подання позову.

Частиною 1 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Враховуючи викладене, позивач безпідставно ототожнює наслідки поновлення судом строку звернення з адміністративним позовом із беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог.

Стосовно доводів позивача про поведінку відповідача та третьої особи, внаслідок якої позивач несвоєчасно реалізував право на перерахунок щомісячного грошового утримання.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правові засади діяльності органів Пенсійного фонду України та Державної судової адміністрації України не встановлюють обов'язку посадових осіб цих органів повідомляти про зміни в законодавстві засобами телефонного зв'язку, створювати довідки на власний розсуд, видавати такі довідки без відповідного звернення особи, якої вона стосується.

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання людини.

Крім того, статтею 34 Конституції України передбачено, зокрема, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

З огляду на викладене, доводи позивача про вплив на спірні відносини поведінки третьої особи та відповідача є безпідставними.

Також, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що статтею 73 Кодексу законів про працю України встановлюються святкові та неробочі дні.

Разом з цим, вказаною нормою свята та неробочі дні у грудні не передбачені.

Актами Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України на грудень 2016 року не встановлювалися додаткові неробочі чи святкові дні.

Отже, у грудні 2016 року робочими днями були: 1, 2, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 13, 14 та вихідними днями 3, 4, 10, 11, що спростовує доводи позивача про неможливість отримати довідку у третьої особи та звернутися до відповідача раніше 14 грудня 2016 року внаслідок існування свят.

Щодо встановлення обставин справи шляхом визнання днями прийняття відповідачем довідок територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/1000 від 06 жовтня 2016 року, як 01 вересня 2015 року; №08-03/1001 від 06 жовтня 2016 року, як 01 травня 2016 року; №08-03/1115 від 05 грудня 2016 року, як 01 грудня 2016 року, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Фактичними обставинами та матеріалами справи підтверджується, що:

- територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області позивачу видані довідки №08-03/1000 від 06 жовтня 2016 року; №08-03/1001 від 06 жовтня 2016 року, №08-03/1115 від 05 грудня 2016 року;

- позивач 10 жовтня 2016 року звернувся до відповідача з заявою та довідками №08-03/1000 від 06 жовтня 2016 року; №08-03/1001 від 06 жовтня 2016 року, що підтверджується датою заяви, відміткою органу Пенсійного фонду про прийняття заяви та довідок (а.с. 44, 92-94);

- позивач 14 грудня 2016 року звернувся до відповідача з заявою та довідкою №08-03/1115 від 05 грудня 2016 року, що підтверджується датою заяви, відміткою органу Пенсійного фонду про прийняття заяви та довідки (а.с.183, 184).

Зазначені обставини особами, які беруть участь у справі не заперечуються.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року №200/14891, затверджено Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), відповідно до розділу ІІ якого, уповноважена особа надає до управління Пенсійного фонду України для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці документи зазначені у пункті 2.1 розділу ІІ вказаного Порядку, у тому числі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-11, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року №1566/11846, днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про визнання днями подання заяв та довідок до відповідача минулими датами, тобто днями до яких не відбулися події видання довідок та фактичного звернення до органу Пенсійного фонду є необґрунтованими.

Також, при вирішенні питання та позовних вимог в частині визначення дати перерахунку саме з дня звернення позивача до відповідача з заявами та документами, суд першої інстанції обґрунтовано врахував позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 17 березня 2015 року (справа від 21-371а14).

Грошове утримання судді у відставці призначено позивачу довічно, виплачується щомісячно.

Враховуючи, що грошове утримання призначено позивачу довічно, виплачується періодично (щомісячно), вирішуючи питання про зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити відповідні періодичні платежі, суд не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх перерахунку і виплати, певним часовим проміжком, крім випадків, передбачених законом.

Так, суд першої інстанції, зокрема визнав неправомірними дії щодо відмови та зобов'язав Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 14 грудня 2016 року у розмірі 90% від розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 27200 гривень, визначеної згідно з довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/1115 від 05 грудня 2016 року, без обмеження граничним розміром та з урахуванням виплачених раніше сум.

Отже, в цій частині судом першої інстанції прийнято постанову, яка гарантує дотримання і захист прав та інтересів позивача починаючи з 14 грудня 2016 року, тобто без встановлення граничної (кінцевої) дати перерахунку грошового утримання, у зв'язку з чим не виникала необхідність в резолютивній частині постанови відокремлювати періоди помісячно з урахуванням того, що перерахунок має проводитися за однаковими складовими (розмір грошового утримання - 90% від розміру щомісячної суддівської винагороди 27200 гривень на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/1115 від 05 грудня 2016 року).

Відповідно до положень частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Отже, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача в подальшому продовжувати перерахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання, в разі збільшення в подальшому працюючим суддям заробітної плати на відповідній посаді та надходження нових довідок заявлені на майбутні відносини сторін, тобто які не настали та не дають підстав, вважати порушеними права, свободи та інтереси позивача, як на час звернення до суду з адміністративним позовом так і на час судового розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Розівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим