Справа № 800/331/16 (800/13/16)
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
13 липня 2017 року П/800/331/16
судді Вищого адміністративного суду України Штульман І.В. у справі № 800/331/16 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання незаконним та скасування рішення.
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 17 грудня 2015 року № 1192/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади за порушення присяги судді».
Постановою Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1
З таким висновком погодитися не можу з наступних підстав.
17 грудня 2015 року відповідачем прийнято рішення № 1192/0/15-15 щодо внесення до Верховної Ради України подання про звільнення судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 із займаної посади за порушення присяги. В оспорюваному рішенні відповідача зазначено, що допущені слідчим суддею ОСОБА_1 порушення закону порочать звання судді, викликають сумнів у його об'єктивності та неупередженості, сумлінності виконання ним своїх обов'язків та принижують авторитет судової влади.
З постанови Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2017 року про відмову в задоволенні позову вбачається, що до порушень присяги суддею ОСОБА_1 колегія суддів віднесла:
1) неврахування 23 січня 2014 року слідчим суддею при обранні відносно підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стану здоров'я затриманого, який з 20 січня 2014 року по дату постановлення ухвали знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні із діагнозом «закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку», і нездійснення дій, передбачених частиною 6 статті 206 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) України, а саме: незабезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження особи;
2) неврахування слідчим суддею при постановленні ухвали про обрання підозрюваному ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вимог діючого законодавства в частині оцінки вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення;
3) ненаведення в ухвалі позивача від 23 січня 2014 року оцінки доказів та мотивів відхилення, а саме: довідки начальника структурного підрозділу «Ескалаторна служба» Комунального підприємства «Київський метрополітен» ОСОБА_4 від 22 січня 2014 року та протоколів опитування Колокольніковим В.А., - захисником підозрюваного ОСОБА_3, співробітників останнього - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8;
4) наявність в матеріалах справи протирічь між фактичним часом затримання ОСОБА_3 і часом складення відповідного протоколу та ознайомлення з таким підозрюваного, а також відсутність відомостей щодо повідомлення близьких родичів чи членів сім'ї ОСОБА_3 про його затримання і ненадання оцінки несвоєчасному допуску захисника до затриманого лише через 11 годин - 20 січня 2014 року о 19 годині.
Вважаю рішення Вищої ради юстиції від 17 грудня 2015 року № 1192/0/15-15 протиправним і таким, що підлягало скасуванню, мотивуючи це слідуючим.
21 січня 2014 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру в тому, що він 20 січня 2014 року по вулиці Грушевського у місті Києві поблизу стадіону «Динамо» імені Валерія Лобановського, умисно, спільно з невстановленими особами, завдавав побої та заподіяв тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості працівникам міліції та військовослужбовцям внутрішніх військ МВС України, знищував майно громадян та майно ГУМВС України в місті Києві, чим спричинив тяжкі наслідки.
Так, був допитаний підозрюваний ОСОБА_3, який заперечував проти обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухано думку прокурора, захисника, відібрано пояснення у слідчого, в провадженні якого перебували матеріали кримінального провадження, досліджено протоколи допитів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, - працівників міліції, а також з'ясовано обставини, які мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.
Під час розгляду клопотання слідчого в суді 23 січня 2014 року проводилась фіксація судового процесу технічним засобом.
Слідчий суддя, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 294 КК України, - масові заворушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п'ятнадцяти років, дані про особу підозрюваного в їх сукупності, встановив обґрунтованість підозри та дійшов висновку, що більш м'який запобіжний захід не зможе запобігти спробі цього підозрюваного незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Слідчий суддя ОСОБА_1 при прийнятті 23 січня 2014 року рішення про застосування стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірив всі обставини, з якими закон пов'язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, встановив, що зазначені обставини підтверджені даними, які досліджені та оцінені позивачем в судовому засіданні, і дійшов висновку, що такі є обґрунтованими, підтверджуються достатніми доказами та вказують на відсутність підстав для застосування більш м'якого запобіжного заходу.
Ухвала слідчого судді ОСОБА_1 від 23 січня 2014 року переглядалась 4 лютого 2014 року Апеляційним судом міста Києва, який за результатами апеляційного перегляду підтвердив існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 особливо тяжкого злочину та підстав для обрання запобіжного заходу, змінив міру запобіжного заходу на домашній арешт до 20 березня 2014 року, врахувавши надані матеріали про те, що цей підозрюваний раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та роботи.

На мою думку, перелічені вище в пунктах 3 і 4 діяння, також не можна віднести до вчинення слідчим суддею ОСОБА_1 дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів, а також до порушення ним морально-етичних принципів поведінки судді, оскільки при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ним досліджувались обставини підозри і не вирішувались ті питання, які підлягають вирішенню в суді під час розгляду справи по суті, зокрема, питання щодо визнання встановленими будь-яких фактичних обставин та проведення оцінки доказів. Слідчим суддею було встановлено, що фактично ОСОБА_3 був затриманий працівниками міліції в порядку статті 209 КПК України (особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд з уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою) 20 січня 2014 року приблизно з 5 до 8 години і близько 23 години того ж дня його було доставлено до медичної установи, де прийнято для проходження лікування на загальних підставах, а вже 21 січня 2014 року о 18 годині 30 хвилин після оголошення протоколу про його затримання, ОСОБА_3 було переведено в приміщення, де знаходяться на лікуванні затримані особи. У протоколі затримання вказано про повідомлення батька затриманого - ОСОБА_14 та номер мобільного телефону останнього. Захисник Колокольніков В.А., обраний самим затриманим ОСОБА_3 (договір про надання юридичних послуг від 20 січня 2014 року), приймав участь в усіх процесуальних та слідчих діях з моменту затримання ОСОБА_3

Вважаю, що при прийнятті рішення № 1192/0/15-15 відповідачем не було належним чином враховано особу позивача, який понад 11 років працює на посаді судді, характеризується виключно позитивно, за весь час роботи суддею ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, є прикладом сумлінного ставлення до виконання своїх службових обов'язків (т. 3 а.с. 71-72, 73-74).

Оцінюючи в сукупності все вищенаведене, вважаю, що позивач, постановлюючи 23 січня 2014 року ухвалу, якою задовольнив згадане клопотання про застосування до підозрюваного у вчиненні особливо тяжкого злочину ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не порушив присягу судді, а тому рішення Вищої ради юстиції від 17 грудня 2015 року № 1192/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади за порушення присяги судді» є протиправним та підлягало скасуванню, а адміністративний позов - задоволенню.

Суддя Вищого адміністративного

суду України І.В. Штульман