Справа № 337/1982/17
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

при секретарі - Чалій Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 01.09.2000р. вона перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, у відповідності до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії вона продовжувала працювати. З 16.07.2014р. вона набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим 23.03.2017р. звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком, однак листом від 29.03.2017р. за №87/М-9 відповідач відмовив у призначенні пенсії, повідомивши, що їй з 2000 року вже призначено пенсію за віком, а тому підстав для повторного призначення пенсії за віком немає. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах була призначена за Законом України «Про пенсійне забезпечення», з приводу призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона звернулась вперше, крім того, після призначення пенсії, вона продовжувала працювати, сплачувати страхові внески. Тому розмір пенсії повинен обчислюватись з урахуванням цього.

Просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на загальних умовах у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 23.03.2017 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком; зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за віком з 23.03.2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014,2015,2016р.), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, подала письмові заперечення проти позову, в яких позов не визнала та зазначила, що з 01.09.2000р. позивачка перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах у відповідності до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку. При цьому, з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який є основним Законом, що регулює правові відносини з приводу пенсійного забезпечення. Відповідно до абз.2 п.16 Прикінцевих положень вказаного Закону, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено виді державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Відповідно до аналізу р.II (трудові пенсії), пенсія зі зменшенням пенсійного віку, як це визначено ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є пенсією за віком, право на призначення якої мали працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальна частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт рудників та в металургії, - не менше 25 років, та працівники провідних професій на цих роботах, робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Таким чином, законодавством, яким передбачена позивачці пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку, також було встановлено коло працівників, які отримували право на пенсію зі віком після досягнення 55 років (для жінок) - ст.12 Закону України «Про пенсійні забезпечення», так само як і в ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державні пенсійне страхування». Отже, твердження позивачки про те, що призначена їй пенсія на пільгових умовах у відповідності до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є безпідставними. Позивачка скористалася своїм правом на вихід на пенсію за віком на пільгових умовах в 2000р. Така пенсія їй була призначена. Права на призначення пенсії за віком повторно вона немає. Вважає дії УПФУ законними. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін в письмовому провадженні за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 з 01.09.2000р. перебуває на обліку в органах Пенсійного Фонду України та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах у відповідності до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку, довічно.

Після призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачка ОСОБА_1 продовжувала працювати.

23.03.2017р. позивачка після досягнення пенсійного віку звернулася до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом №87/М-9 від 29.03.2017р. Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя відмовило у призначенні пенсії за віком, оскільки остання вже отримує пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з ст.14-25 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», тобто вже скористалась наданим правом призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IVвід 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст.5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком;

Відповідно до ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, в т.ч., особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Ч.1 ст.9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії за віком визначені ст.26 Закону №1058-IV. Так, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст.43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.2 Закону №1058-IV, для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Так, згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону.

Так, відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991р. (далі - Закону № 1788-XII), за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст.14 Закону №1788-XII, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, відмовивши позивачці в призначенні пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч.2 ст.40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (заява подана 23.03.2017р.), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені вказаним Законом, що відповідає вимогам ст.19 Конституції України, тому такі його дії є законними та обґрунтованими.

При цьому, суд виходить з того, що правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється в Україні на підставі Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються форми та види пенсійного забезпечення. Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV) та іншими законами України.

Закон №1058-IV набрав чинності з 01.01.2004р. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон № 1788-XII) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років (п.16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV).

Зі змісту Закону №1788-XII та Закону №1058-IV вбачається, що пенсія за віком була і є основним видом трудових пенсій. Пільгова пенсія - це спеціальна пенсія за віком для конкретно визначеного кола осіб за наявності конкретно визначених умов набуття права на її призначення.

Закон №1058-IV не передбачає інших умов та порядку призначення пенсії за віком, в т.ч. і на пільгових умовах, оскільки п.2 Прикінцевих положень цього Закону закріплює право громадян на призначення пенсії за віком на пільгових умовах в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення», до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту.

При цьому, слід врахувати, що пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону №1058-IV, а Закон №1788-XII визначає лише право особи на пільгову пенсію за умови досягнення певного віку, наявності відповідного пільгового та загального стажу роботи.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, призначену відповідно до ст.14 Закону №1788-XII, з 01.09.2000р. довічно.

Звертаючись до відповідача із заявою від 23.03.2017р., позивачка просила призначити їй пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.26, 40 Закону №1058-IV. Однак вказані норми, як вже вказувалось, не передбачають інших підстав та порядку призначення пенсії за віком. Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як Законом №1788-XII, так і передбачається п.2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV. Тому суд визнає безпідставними твердження позивачки про те, що призначена їй з 01.09.2000р. пенсія за віком на пільгових умовах не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), належить право вибору одного із цих видів пенсії. Пенсія із зменшенням пенсійного віку та встановленням пільгового стажу роботи, як це визначено ст.14 Закону № 1788-XII, є пенсією за віком. В даному випадку позивачка фактично просить призначити їй той самий вид пенсії за віком. Однак така вимога не може бути задоволена через відсутність законодавчо визначених підстав для призначення пенсії за віком вдруге.

У суду немає підстав вважати, що в даному випадку має місце перехід з одного виду пенсії на інший відповідно до ст.10,45 Закону №1058-IV, оскільки позивачка отримує саме пенсію за віком, а не інший вид пенсії - по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, за вислугою років, що передбачені Законом №1058-IV та Законом №1788-XII.

Доводи позивачки, що з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону №1058-IV вона звернулась вперше 23.03.2017р. і до цього часу пенсія їй виплачувалась відповідно до Закону №1788-XII, суд вважає безпідставними, оскільки, як вже вказувалось з 01.01.2004р. призначення та визначення розміру пенсії за віком відбувається виключно на підставі Закону № 1058-IV, а Закон №1788-XII лише визначає умови набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах. Вперше за призначенням пенсії за віком, але на пільгових умовах, які визначались Законом №1788-XII, позивачка звернулась в 2000р., тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, після набрання чинності вказаним Законом пенсія їй була перерахована на підставі ст.43 Закону №1058-IV і її розмір визначений саме за цим Законом.

Також слід вказати, що, оскільки після призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачка продовжувала працювати та сплачувати страхові внески, у зв'язку з чим збільшувався її страховий стаж та змінювався розмір заробітної плати, вона відповідно до ст. 42 Закону № 1058-IV має право на перерахунок раніше призначеної пенсії. Такий перерахунок проводиться виключно на підставі особистої заяви пенсіонера.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення позивачці за її заявою від 23.03.2017р. пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком.

Дії відповідача щодо відмови в задоволенні такої заяви суд вважає законними, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.19,46 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст.2,8,9,11,94,159,160-163,183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.А.Мурашова

01.08.2017