Справа № 227/2041/17
Суддя: Кошля А. О.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

01.08.2017 227/2041/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кошлі А.О.

при секретарі Овчинніковій Ю.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Сердюк В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського Об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Добропільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому просить: визнати неправомірною відмову Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у перерахунку пенсії та скасувати рішення начальника управління № 953 від 23.03.2017 року про відмову у перерахунку пенсії; зобов'язати Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 14 березня 2017 року із врахуванням заробітної плати, отриманої за період з 01 серпня 1985 року по 31 грудня 1992 року, за час роботи у ВП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він з 14.06.2016 року перебуває на обліку у Добропільському Об'єднаному УПФУ Донецької області, пенсія призначена відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення». 14.03.2017 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, надавши довідку № 551 від 07.10.2014 року про заробітну пату для обчислення пенсії за період роботи у ВП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» в 1985-1992 роках. Проте у перерахунку було відмовлено з тих підстав, що неможливо провести перевірку достовірності відомостей зазначених у наданій довідці, оскільки підприємство, що її видало знаходиться на непідконтрольній території. Вказану відмову позивач вважає протиправною та просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням наданої довідки.

В судовому засіданні позивач зазначив, що є внутрішньо переміщеною особою, в червні 2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. Надавши пакет документів, у прийняття довідки № 551 від 07.10.2014 року усно було відмовлено, з тих підстав, що вказану в ній інформацію неможливо буде підтвердити, так як підприємство знаходиться на непідконтрольній українській владі території. Не будучи обізнаним в справах з приводу призначення та нарахування пенсії, проконсультувавшись зі спеціалістами пенсійного органу стало відомо, що надавши вказану довідку, та врахувавши наведені в ній данні, можливо буде підвищено пенсію, оскільки той розмір пенсії який отримує зараз є недостатнім для нормальної життєдіяльності. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки управління не в змозі перевірити достовірність відомостей зазначених у наданій довідці, оскільки остання була видана підприємством, що знаходиться на території непідконтрольній Україні.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно Довідки від 15.04.2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

На обліку в Добропільському об'єднаному УПФУ Донецької області перебуває з 14.06.2016 року.

Як зазначено позивачем, 14.03.2017 року він звернувся до Добропільського Об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 953 про здійснення порахунку пенсії на підставі довідки № 551 від 07.10.2014 року, виданої ВП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», з урахуванням заробітної плати отриманої за період роботи 1985-1992 рр.

Рішенням № 953 від 23.03.2017 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, в зв'язку з тим, що згідно п.п. 3 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення, перерахунку пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (далі-Порядок) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року та за бажанням пенсіонера може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року із зазначенням у ній первинних документів, на підставі яких її видано, місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинними документами.

Пунктом 4.2 Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк належить до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Надана для перерахунку пенсії довідка про заробітну плату № 551 від 07.10.2014 року, видана на підставі особових рахунків, які знаходяться за адресою м. Донецьк, пр. Мира,44а.

Таким чином, у зв'язку з неможливістю проведення перевірки достовірності зазначеної довідки, оскільки підприємство знаходиться на території тимчасово непідконтрольній українській владі ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії.

Вирішуючи питання щодо того, чи правомірно позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, з урахуванням наданої інформації, відображеної в довідці від 07.10.2014 року № 551, суд виходить з наступного.

Так, матеріалами справ підтверджено та сторонами по справ не заперечується той факт, що позивач у спірний період 1985-1992 р. працював у ВП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія». Працював у шахті з повним робочим днем під землею.

В наданій трудовій книжці, заповненій 22.07.1985 року на ім'я ОСОБА_1 містяться відповідні записи.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 55 Конституції України - права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією так і Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог законодавства, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Пунктом 2.1 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, за бажанням пенсіонера у період до 01.01.2016 ним може подаватися довідка про заробітну плату до 01.07.2000 із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Надана позивачем довідка № 551 від 07.10.2014 року видана ВП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», в період до 07.11.2014 року, тобто до вступу в дію розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»

Відповідно до ч.1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу вищенаведених норм нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що правом вимагати додаткових документів від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. Отже у разі сумніву в розмірі заробітної платні, яка враховується при обчисленні пенсії, відповідач мав право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Проте це є правом, а не обов'язком відповідача.

У зв'язку з тим, що будь-яких посилань на невідповідність довідки діючому законодавству відповідачем не наведено і вимог для надання (витребування) у нього уточнюючих довідок не існує, отже і відмова у врахуванні заробітної плати за вказаній в довідці період роботи позивача є неправомірною.

Крім того, жодним законодавчим актом не заборонено враховувати заробітну плату при нарахуванні (перерахунку) пенсій за той період, коли особа, яка набула права на пенсію, працювала на території Донецької області, а громадянин не може нести особисту відповідальність за те, що відбувається на території вказаної області, та не може відповідати за діяльність інших осіб.

Відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відмова управління у здійсненні перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки від 07.10.2014 року № 551 виданої ВП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» в про розмір заробітної плати позивача у 1985-1992 роках, є неправомірною.

Водночас, абз. 1 ч.1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

В позовній заяві позивач просить зобов'язати Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії із врахуванням заробітної плати, отриманої за період з 01 серпня 1985 року по 31 грудня 1992 року, за час роботи у ВП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», тобто за період що становить більше 60 місяців, не визначаючи конкретні місці, заробітну плату за які необхідно врахувати при визначені розміру пенсії.

Як було зазначено вище, законодавцем визначено, що для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Тому позовні вимоги, у викладеному позивачем вигляді про зобов'язання врахувати заробітну плату за період з 1985 по 1992 рік не підлягають задоволенню, оскільки охоплюють період більше 60 календарних місяців.

З вказаного періоду для визначення розміру пенсії необхідно вирахувати заробітну плату за 60 календарних місяців, однак позивач самостійно не визначив ці 60 календарних місяців.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, з метою повного захисту прав позивача, суд вважає необхідним зобов'язатизобов'язати Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 14 березня 2017 року із врахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців, отриманої в межах періоду з серпня 1985 року по грудень 1992 року, за час роби ОСОБА_1 у ВП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

При визначені 60 календарних місяців необхідно врахувати ті місяці, які забезпечать отримання позивачу найбільшого розміру пенсій, оскільки право на отримання гідного розміру пенсії гарантується Конституціє України.

На підставі ч. 1 ст. 94, КАС України суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського Об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовом, в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 11,71,94,105,159,160,163,186,254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Добропільського Об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Добропільського Об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області у перерахунку пенсії та зобов'язати Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 14 березня 2017 року із врахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців, отриманої в межах періоду з серпня 1985 року по грудень 1992 року, за час роби ОСОБА_1 у ВП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського Об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1, понесені судові витрати у розмірі 640,00 гривень.

Постанова суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 254 КАС України та може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області у порядку та строки визначені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.08.2017 року.

Суддя А.О. Кошля

01.08.2017