Справа № 826/5122/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5122/17 Головуючий у 1-й інстанції: Костенко Д.А. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 травня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та постановити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що Уряд України шляхом проголошення односторонньої декларації в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Гайдук та інші проти України» взяв на себе обов'язок дотримання прав власності всіх вкладників початкового вкладу, а тому безпідставна відмова Кабінету Міністрів України від виконання умов договору та односторонньої декларації, схваленої в рішенні Європейського суду з прав людини, є протиправною і вся сума банківського вкладу є заборгованістю та вважається простроченою, у зв'язку з чим підлягає стягненню з відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01 січня 1992 року на особовому рахунку позивача №079000010, що був відкритий 20 листопада 1990 року, залишок коштів становив 18952,69 радянських рублів, що підтверджується довідкою від 11 грудня 2013 року №298 ТВБВ №10023/075 Філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк».

ОСОБА_2 звернулась до Кабінету Міністрів України із заявою від 16 січня 2017 року, в якій просила на виконання умов договору та зобов'язання (правочину) Уряду України перед Європейським судом з прав людини, виплатити їй початковий вклад згідно розрахунку, в гривнях, по курсу Національного банку України на момент видачі та проценти на нього згідно договору.

Листом Міністерства фінансів України від 21 лютого 2017 року №31-14040-12/23-292/685 позивача повідомлено, що за дорученням секретаріату Кабінету Міністрів України від 20 січня 2017 року №41-Г-001144/23 Міністерство фінансів України розглянуло звернення позивача та в межах компетенції зазначає, що стратегія і способи відновлення знецінених грошових заощаджень та страхових внесків, поміщених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР, визначені Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Обсяг зобов'язань держави з повернення знецінених грошових заощаджень і страхових внесків завеликий, а фінансові ресурси держави обмежені, тому компенсація громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень може здійснюватись лише поетапно відповідно до реальних можливостей Державного бюджету на відповідний рік. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» видатків на заходи щодо поступової компенсації громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, не передбачено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивачем не наведено належних правових підстав для стягнення з Кабінету Міністрів України коштів у загальній сумі 13574064,49 грн. та підставою для даного позову була відповідь Міністерства фінансів України від 21 лютого 2017 року №31-14040-12/23-292/685, а оскільки Кабінет Міністрів України та Міністерство фінансів України є окремими суб'єктами владних повноважень, які самостійно можуть виступати відповідачами в суді, тому Кабінет Міністрів України не може відповідати за правомірність відповіді, яка ним не надавалась.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частинами 1, 2 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, з поданих позивачем доказів не вбачається та судом не встановлено фактичної наявності договору (зобов'язання), учасниками якого є саме сторони по справі, а наведена Урядом України позиція в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Гайдук та інші проти України» є позицією в рамках конкретної судової справи та не може розглядатися судом як відповідне зобов'язання перед позивачем.

Крім того, у відповідності до ст.1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

При цьому, Стягувач визначений як: а) особа, за заявою якої Європейським судом з прав людини постановлено Рішення; б) її представник, правонаступник; в) особа (група осіб), на користь якої рішенням Європейського суду з прав людини визначено обов'язок України в міждержавній справі.

Зазначеним Законом також визначено поняття відшкодування: а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача.

З урахуванням вищенаведеного, зважаючи, що позивач просить визнати протиправною відмову відповідача від виконання умов договору та односторонньої декларації в Рішенні Європейського Суду з прав людини «Гайдук та інші проти України», натомість, ОСОБА_2 не є заявником до Європейського Суду з прав людини, а отже в розумінні Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не є стягувачем за таким рішенням.

Наведена позивачем схема розрахунку суми коштів у розмірі 13574064,49 грн., які ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача не ґрунтується на нормах законодавства України та фактично позивач самостійно визначила відповідну суму заборгованості шляхом прирівняння радянських рублів до доларів США по курсу Національного банку України станом на 01 січня 1992 року та в подальшому перерахуванням доларів США у гривні за курсом, закладеним в Державному бюджеті України на 2017 рік.

Крім того, протиправність дій Кабінету Міністрів України щодо відмови від виконання умов договору та односторонньої декларації в рішенні Європейського суду з прав людини позивачем вбачається з листа Міністерства фінансів України від 21 лютого 2017 року №31-14040-12/23-292/685.

Натомість, фактично Кабінет Міністрів України не відмовляв позивачу у виплаті початкового вкладу, що станом на 01 січня 1992 року перебував на особовому рахунку ОСОБА_2 №079000010 та складав 18952,69 радянських рублів, оскільки відповідь на звернення позивача була надана Міністерством фінансів України.

Враховуючи, що Кабінет Міністрів України та Міністерство фінансів України є окремими суб'єктами владних повноважень, які самостійно можуть виступати відповідачами в суді, колегія суддів приходить до висновку, що Кабінет Міністрів України не може нести відповідальність за будь-які дії, що були вчинені іншою особою - Міністерством фінансів України.

Зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, встановлені Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», відповідно до ст.7 якого заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Як вбачається з відповіді Міністерства фінансів України від 21 лютого 2017 року №31-14040-12/23-292/685, Державним бюджетом України на 2017 рік не передбачено видатків на заходи щодо поступової компенсації громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України.

Враховуючи, що позивачем не оскаржувались дії або рішення Міністерства фінансів України щодо наданої відповіді, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 07 серпня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Мельничук В.П.

Лічевецький І.О.