Справа № 802/933/16-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2017 р. м. Київ К/800/30579/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Єрьоміна А.В.,

Шведа Е.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.10.2016 року у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просила:

- зобов'язати ОСОБА_2 знести за власний рахунок самочинно збудовану прибудову до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2016 року позовні вимоги Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області було задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.10.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2016 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з даними рішеннями, посилається на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.10.2016 року та ухвалити нову постанову, якою Державній архітектурно-будівельній інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.10.2015 року ОСОБА_4 звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області із заявою про перевірку законності здійснення ОСОБА_2 будівництва прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1.

Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області 02.11.2015 року було проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил будівництва прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1.

Перевіркою виявлено, що ОСОБА_2 здійснює будівельні роботи з будівництва прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Сорокою Д.В. ОСОБА_2 внесено припис від 02.11.2015 року № 46-27 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил шляхом приведення об'єкта будівництва до вимог чинного законодавства до 04.02.2016 року або до первинного стану, а також припис від 02.11.2015 року № 45-27 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт з вимогою негайно зупинити будівельні роботи.

У зв'язку із виявленим правопорушенням 02.11.2015 року позивачем складено протокол про адміністративне правопорушення та 03.11.2015 року прийнято постанову № 378, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штрафу в розмірі 4250,00 грн.

З метою перевірки виконання вимог приписів від 02.11.2016 року№ 45-27 та № 46-27, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області було проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_2 вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Перевіркою встановлено, що відповідачем не виконано вимог припису від 02.11.2015 року № 46-27, а саме не оформлено належним чином документацію на будівництво прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1, чим порушено положення пункту 3 частини 4 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У зв'язку із виявленим правопорушенням, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області 29.02.2016 року складено протокол про адміністративне правопорушення та 14.03.2016 року прийнято постанову № 79, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 18842 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в розмірі 5100,00 грн.

Оскільки, ОСОБА_2 не виконано припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил шляхом приведення об'єкта будівництва до вимог чинного законодавства або до первинного стану, не вчинено жодних дій, спрямованих на усунення виявлених перевіркою порушень, а позивачем вжито усіх передбачених законом заходів реагування, на підставі положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_2 за власний рахунок знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Так, згідно із частиною 1 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Разом з цим, у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 Цивільного кодексу України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт:

1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети;

2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина 7 статті 376 Цивільного кодексу України).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

При цьому, на думку колегії суддів, за змістом статті 177 Цивільного кодексу України об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом ДАБІ в особі департаменту про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права. А відтак, його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 року у справі № 21-1959а16.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивачу слід роз'яснити про право звернення з позовом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 228 адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.10.2016 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.В. Єрьомін

Е.Ю. Швед