Справа № 638/6885/15-а
Суддя: Руднєва О. О.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/6885/15-а
Провадження № 2-а/638/7/17
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Руднєвої О.О.
при секретареві: Панікарук В.В.
за участі представника позивача Острицького А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву ОСОБА_1 - представника позивача Вершиніна Ігоря Павловича про винесення додаткової постанови по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
Представник позивача Острицький А.О. звернувся із заявою до суду прийняти додаткову постанову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії оскільки суд не прийняв рішення щодо позовних вимог з приводу яких досліджувалися докази.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав.
Представник відповідача ГУПФУ в судовому засідання проти заяви заперечував, в ході судового засідання надав суду письмові заперечення.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений був належним чином.
Згідно ч. 3 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалює додаткове судове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.01.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадку, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення
Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення (ч. 2 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України).
З мотивувальної частини постанови суду від 23.01.2017 року вбачається, що вона не містить обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строку виплати пенсії з 01.09.2008 р., суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з невиплатою відповідачем - головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області основного розміру пенсії.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що заява позивача про прийняття додаткової постанови підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом рішення суду ГУПФУ зобов`язано провести перерахунок пенсії виходячи з посадового окладу в розмірі відповідно до Наказу Міністра оборони України від 28.07.2008 року №377, проте ГУПФУ здійснило перерахунок пенсії позивачу з 01.09.2008 року по 11.05.2010 року.
З 12.05.2010 відповідач нараховує та виплачує позивачу пенсію без урахування розміру посадового окладу згідно вказаного вище рішення суду.
ГУПФУ здійснило виплату своєчасно невиплаченої частини основного розміру пенсії за період з 01.09.2008 р. по 11.05.2010 р. 07.12.2015 р. ГУ ПФУ не нарахувало та не виплатило позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку виплати пенсійних виплат.
Зазначені обставинами сторонами не заперечуються.
Після неодноразових уточнень позовних вимог позивач просив суд зобов`язати головне управління пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати на виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 01.09.2008 року.
Частиною другою ст..46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 року та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.
Відповідно до статей 1,2 вказаного Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення. Методика обчислення розміру компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати визначена у ст.3 Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Таким чином ГУПФУ протиправно не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати частини основного розміру пенсії.
В силу ч. 1 ст.244-2 КАС України суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 р. (справа № 21-518а14).
Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», основані на принципі юридичної визначеності. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Home Office (Case 41/74 van Duym v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це встановлення компенсації за порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Згідно ч. 1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Факт, що головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не перерахувало розмір пенсії позивачу з 01.09.2008 р. по 11.05.2010, не здійснило належні нарахування та виплати суми перерахунку не підлягає доказуванню оскільки встановлений постановою Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2009 року яка в силу ст. 256 КАС України набрала законної сили.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів відсутності підстав для не нарахування і не виплаті позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії нарахованої та виплаченої на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2009 року з 01.09.2008 року.
При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача стосовно того, що різниця пенсії, обчислена на виконання рішення суду, носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених законодавством, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація, оскільки з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Положеннями статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України визначено повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах з метою забезпечення їх повного, правильного і своєчасного виконання.
Вказана стаття передбачає дві процесуальні форми контролю адміністративного суду за виконанням судових рішень в адміністративних справах: судовий контроль за ініціативою суду, що ухвалив відповідне судове рішення, та судовий контроль за ініціативою осіб, які беруть участь у справі, чи інших заінтересованих осіб. У силу принципу офіційності суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, у тому ж кількісному і, якщо це можливо, персональному складі має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень на якого покладено певні обов`язки, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає загальні і спеціальні способи судового контролю.
Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають у розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців. Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 181 КАС України.
Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 267 КАС, зокрема до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
При цьому, згідно з абз. 7 п. 4 ч.1 ст. 163 КАС України, постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно). Отже, встановлювати судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Разом з цим, слід зазначити, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. В даному випадку, оскільки позивач в позовних вимогах просив суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, суд вбачає підстави для застосування спеціального контролю за виконанням судового рішення та необхідності зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання додаткової постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст. 267 КАС України.
На підставі викладеного, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 року,
Керуючись ст.ст. 2, 5,10,11,12, 158, 160-163, 165, 168, 267 КАС України, -
СУД ПОСТАНОВИВ:
Заяву представника за дорученням Острицького Андрія Олеговича про ухвалення додаткового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання та здійснення перерахунку та виплати пенсії - задовольнити в повному обсязі.
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії за період з 01.08.2009 року до 31.05.2010 року та подати до суду першої інстанції протягом 15 днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.267 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з моменту отримання її копії.

Постанова з мотивувальною частиною виготовлена судом у 5-ти денний термін після проголошення вступної та резолютивної частини, до 31.07.2017 року

Головуючий, Суддя О.О.РУДНЄВА

Постанову виготовлено головуючим власноруч в нарадчій кімнаті

Суддя О.О.РУДНЄВА