Справа № 161/17836/16-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6038/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського Володимира Євгенійовича про визнання бездіяльності державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з адміністративним позовом до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною, визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язання відновити провадження по виконавчому листу.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2017 року позовні вимоги було задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. по виконанню постанови Луцького міськрайонного суду від 19.11.2010 року. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. від 12.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві. Зобов»язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. відновити провадження по виконанню виконавчого листа №2а-3671/2011 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 15.03.2016 року.

Із таким судовим рішенням не погодився відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати постанову і відмовити в позові. Апелянт зауважив, що постанова про повернення виконавчого листа заявнику є законною, оскільки управління Пенсійного фонду в м.Луцьку Волинської області вжило всіх заходів для виконання судового рішення. Так, відповідно до повідомлення боржника №2813/02-20-18 від 22 березня 2016 року ОСОБА_1 проведено перерахунок та нарахування пенсії в сумі 10177, 38 грн. Сума нарахована згідно судового рішення включена у відомість на виплату пенсії та при надходженні коштів із Державного бюджету буде виплачена стягувачеві. Отже є підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 12.12.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова державного виконавця є протиправною, незаконною і підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити.

Однак, апеляційний суд не повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 181 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Дана норма є імперативною і чітко встановлює, до кого мають бути заявлені позовні вимоги.

Згідно із Положенням про Державну виконавчу службу України, затвердженим постановою КМУ № 229 від 02.07.2014 р., Державна виконавча служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів відповідно до закону.

З 07.04.2015 року вищевказане Положення про ДВС втратило чинність у зв'язку із прийняттям постанови КМУ № 150 від 31.03.2015 р, якою погоджено пропозицією Міністерства юстиції щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Міністерство постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 р. № 17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" функцій і повноважень Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, які припинені.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Крім того, пунктом 2 встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби.

При цьому окремий державний виконавець згідно припису частини 3 статті 181 КАС України не може бути відповідачем у таких справах.

Враховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, у разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби чи до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 52 КАС України здійснювати заміну первинного відповідача на належного.

Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Отже, вказаними нормами статті встановлено, що заміна первісного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить виключно до повноважень суду першої інстанції.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що в даній справі позивач звернувся до неналежного відповідача - державного виконавця та не здійснив його заміну, що призвело до істотного порушення норм процесуального законодавства.

При цьому апеляційний суд зауважує, що висновки суду першої інстанції щодо незаконності постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа є обґрунтованими, але з огляду на незалучення до участі у справі належного відповідача у відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 КАС України, оскільки позивачем обрано неправильний спосіб захисту, позовні вимоги саме до державного виконавця Турчинського В.Є. задоволенню не підлягали.

Суд першої інстанції всупереч вимогам Кодексу адміністративного судочинства України не усунув це порушення і не здійснив заміну відповідача на належного або не залучив відповідний орган державної виконавчої служби в якості другого відповідача (в разі заперечень позивача).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції за приписами статті 52 КАС України не наділений повноваженнями щодо здійснення заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача під час апеляційного розгляду справи, адже фактично в такому випадку сторона позбавляється можливості участі і захисту на стадії розгляду в першій інстанції.

Тому підстави для задоволення позову до державного виконавця Турчинського В.Є. відсутні.

Слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості подати позов до належного відповідача з метою захисту своїх прав та інтересів.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, задовольнивши позовні вимоги, заявлені до неналежного відповідача, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2017 року у справі № 161/17836/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. В. Гуляк
Повний текст виготовлено 04 серпня 2017 року.