Справа № 826/12919/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2017 року № 826/12919/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.08.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 759611,26 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2016 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2014 скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини ухвали ВАСУ, підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд стало те, що судами не надано належної оцінки обставинам перебування позивача в рамках спірних правовідносин в статусі фізичної особи-підприємця, в той час як грошове зобов'язання за спірним ППР визначено безпосередньо фізичній особі ОСОБА_1, а не ФОП ОСОБА_1

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.05.2016 справу прийнято до провадження суддею Федорчуком А.Б. та призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечує.

Судом замінено неналежного відповідача - ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на належного - ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, з огляду на положення ч.4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

За результатами документальної планової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_1, відповідачем складено акт від 29.07.2014 року №826/26-54-17-01-17-, яким встановлено порушення: - пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 759441, 26 грн.; - пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме: не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2013 рік до контролюючого органу.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19.08.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 759 611, 26 грн., в т.ч. основний платіж - 759 441, 26 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 170, 00 грн.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В силу п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно із пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно із пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Ставки податку визначені у п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України.

Таким чином, аналіз наведених вище норм Податкового кодексу України свідчить про те, що платник податку зобов'язаний включити до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу дохід, отриманий як додаткове благо у вигляді суми боргу, анульованої (прощеної) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, а також подати протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року, податкову декларацію.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що 18.03.2002 року внесено запис №0001802 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

11.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір від 11.04.2007 року № 010/96-03/449.

Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що кредитні кошти призначені для рефінансування заборгованості в ПАТ КБ «Інтербанк» та купівлі комерційної нерухомості.

07.10.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про припинення зобов'язань з кредитним договором від 11.04.2007 року № 010/96-03/449, згідно умов якого сторони домовились, що з дати укладання цього договору боргові зобов'язання у розмірі 4 468 650, 97 грн. за відповідним кредитним договором припиняються, а кредитний договір вважається розірваним.

Додатковою угодою від 07.10.2013 року № 1 до договору про припинення зобов'язань за кредитним договором від 11.04.2007 року № 010/96-03/449 змінено преамбулу даного договору і розділ «Реквізити та підписи сторін», а саме: змінено Позичальника ОСОБА_1 на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Позиція контролюючого органу в рамках досліджуваних правовідносин полягає в тому, що оскільки позивачем отримано дохід як додаткове благо від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у вигляді анульованого (прощеного) кредитного боргу, тобто не від провадження підприємницької діяльності, він підлягає оподаткуванню за загальними правилами оподаткування доходів фізичних осіб.

Проте, фактичні обставини справи свідчать на користь помилковості таких доводів контролюючого органу, з урахуванням наступного.

За приписами пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України під додатковими благами розглядаються різні види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку саме податковим агентом.

Розділ IV Податкового кодексу України «Податок на доходи фізичних осіб» містить статтю 162, якою передбачено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Як вже зазначалось та підтверджується матеріалами справи (а.с.65 том 1), відповідно до п. 2.1 договору від 11.04.2007 року № 010/96-03/449 кредитні кошти призначені для рефінансування заборгованості в ВАТ КБ «Інтербанк» та купівлі комерційної нерухомості. А сам договір укладено ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, а не як фізичною особою, що в свою чергу, свідчить про неможливість застосування до спірних правовідносин пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, оскільки участь у оподатковуваних операціях фізичної особи, зареєстрованої як фізична особа-підприємець, виключає наявність у банка статусу податкового агента, що надав відповідний вид блага.

В свою чергу, стаття 177 Податкового кодексу України передбачає правила оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 177.9 ст. 177 Податкового кодексу України встановлено, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем, який обрав іншу систему оподаткування доходів від провадження господарської діяльності, здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом.

Отже, Податковим кодексом України передбачено різний порядок оподаткування доходів фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців. В свою чергу, підстави, порядок та строки проведення перевірок даних платків податку, а також визначення та нарахування сум грошових зобов'язань є також відмінними.

Зокрема, відповідно до п.п.177.1-177.2 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п.177.6 Податкового кодексу України у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Правовий аналіз зазначених вище норм дає змогу дійти висновку, що у випадку пов'язаності доходу ФОП з провадженням таким ФОП господарської діяльності, такі доходи не можуть оподатковуватись за правилами, встановленими для платників податків-фізичних осіб.

В даному випадку списана сума безнадійної заборгованості безпосередньо пов'язана з провадженням позивачем підприємницької діяльності, адже як встановлено вище судом, кредитний договір було укладено банком саме з ФОП ОСОБА_1 з метою рефінансування заборгованості в ВАТ КБ «Інтербанк» та купівлі комерційної нерухомості.

За таких обставин Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про неправомірність оподаткування списаної безнадійної заборгованості ПДФО фізичній особі ОСОБА_1, адже фізична особа ОСОБА_1 не є стороною договору, що став підставою для списання заборгованості, наслідком чого є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2014 №

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.08.2014 № Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 759 611,26 грн.

3. Стягнути судові витрати в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн 70 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук