Справа № 826/18628/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 липня 2017 року справа №826/18628/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовомДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення податкового боргу
В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - позивач, ДПІ у Печерському районі) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ФОП ОСОБА_1), в якому просить стягнути з відповідача податковий борг із земельного податку у розмірі 72 351,91 грн.

Згідно з даними інтегрованої картки за ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість (недоїмка) перед бюджетом із земельного податку у розмірі 72 351,91 грн.

Оскільки в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, ДПІ у Печерському районі вважає цю суму податковим боргом та просить стягнути його у судовому порядку.

Відповідач подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначив про сплив шестимісячного строку позовної давності, передбаченого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України; відповідач вважає, що спірна сума податкового зобов'язання є неузгодженою, оскільки ФОП ОСОБА_1 не отримувала відповідних податкових повідомлень-рішень та має намір їх оскаржити; податковий орган не мав права поєднувати в одному позові вимоги про стягнення коштів за податковим боргом, який виник з різних підстав, у різних періодах та на підставі різних процедур узгодження, з посиланням на статтю 1833 Кодексу адміністративного судочинства України; на підтвердження позовних вимог позивач не надав документів про належність відповідачу земельної ділянки, з якої нараховано податок, та не надано розрахунку по кожному податковому повідомленню-рішенню; крім того відповідач зазначає, що не ознайомлений з довідкою про заборгованість, довідкою про банківські рахунки та копією облікової картки із земельного податку.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно з визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлює, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як стверджує позивач, що спірна сума заборгованості виникла у зв'язку із несплатою ФОП ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання із земельного податку, визначеного на підставі податкових повідомлень-рішень від 30 червня 2014 року №1920-15, від 06 серпня 2015 року №4936-17 та від 25 квітня 2016 року №623-1305.

Матеріали справи підтверджують, що відповідно до податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2014 року №1920-15 ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 6 114,46 грн.; вказане податкове повідомлення-рішення отримано відповідачем 22 серпня 2014 року, про що свідчить відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 06 серпня 2015 року №4936-17 відповідачу визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 10 341,56 грн.; вказане податкове повідомлення-рішення отримано відповідачем 22 серпня 2015 року, про що свідчить відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 25 квітня 2016 року №623-1305 відповідачу визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 55 895,89 грн.; вказане податкове повідомлення-рішення отримано відповідачем 27 червня 2016 року, про що свідчить відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Доказів сплати суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб або доказів скасування відповідного податкового повідомлення-рішення до суду не надано; тому, спірна сума заборгованості вважається податковим боргом.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про неотримання податкових повідомлень-рішень, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а докази протилежного у справі відсутні.

Щодо намірів оскарження податкових повідомлень-рішень про визначення суми податкового зобов'язання із земельного податку суд зазначає, що зазначена обставина не спростовує наявність у відповідача податкового боргу; у свою чергу відповідач не надав суду доказів адміністративного або судового оскарження податкових повідомлень-рішень від 30 червня 2014 року №1920-15, від 06 серпня 2015 року №4936-17 та від 25 квітня 2016 року №623-1305.

Посилання відповідача на ненадання ДПІ у Печерському районі документів про належність відповідачу земельної ділянки, з якої нараховано податок, та розрахунку по кожному податковому повідомленню-рішенню є безпідставними, тому що правомірність податкових повідомлень-рішень та нарахування земельного податку не є предметом даного спору.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Суд встановив, що позивач надіслав відповідачу податкову вимогу від 25 грудня 2015 року №24422-23, яка, згідно з відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення, вручена відповідачу 15 січня 2016 року.

За правилами пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Згідно пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків проводяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Докази, які б підтверджували сплату спірної суми податкового боргу на момент вирішення спору, у справі відсутні, що є підставою для його стягнення у судового порядку.

Суд не погоджується із доводами відповідача про неможливість поєднання в одному позові вимоги про стягнення коштів за податковим боргом, який виник з різних підстав, оскільки відповідно до частини першої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач володіє диспозитивних правом заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою. Посилання відповідача на норми статтю 1833 Кодексу адміністративного судочинства України є помилковим, виходячи з того, що дана стаття встановлює особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів на підставі відповідного подання, проте, у межах спору позивач звернувся до суду у порядку скороченого провадження.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, що позовні вимоги ДПІ у Печерському районі є доведеними, підтверджуються необхідними доказами, та про необхідність їх задоволення.

Відповідно до частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Частина перша статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно також виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини першої статті 1832 цього Кодексу.

В частині дотримання позивачем строку звернення Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина друга статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 1832 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб'єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

При цьому пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України визначено перелік випадків, коли грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у частині першій цієї статті.

Згідно з пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України у разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102. статті 102 Податкового кодексу України, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, наведена законодавча норма встановлює строк примусового стягнення податкового боргу - це 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Системний аналіз пунктів 102.1, 102.2 та 102.4 статті 102 Податкового кодексу України свідчить про те, що застосування строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, поширюється і на випадки порушення провадження у справі про стягнення відповідного податку.

Таким чином, позовні вимоги контролюючого органу, пов'язані зі стягненням податкового боргу з платників податків, можуть бути пред'явлені протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу, про що також зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2011 року №203/11/13-11.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ДПІ у Печерському районі звернулася до суду із позовом про стягнення із відповідача податкового боргу у межах 1095-денного строку звернення.

Щодо посилань позивача на не ознайомлення із довідкою про заборгованість, довідкою про банківські рахунки та копією облікової картки із земельного податку суд зазначає, що ФОП ОСОБА_1 не була позбавлена можливості ознайомитись із матеріалами справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 1832, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; АДРЕСА_1) на користь Державного бюджету України (р/р 0007, одержувач: УДКСУ у Печерському районі, код 38004897, банк одержувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, КЕКД 18010500) податковий борг із земельного податку у розмірі 72 351,91 грн. (сімдесят дві тисячі триста п'ятдесят одна гривня дев'яносто одна копійка).

3. Допустити негайне виконання постанови.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя В.А. Кузьменко