Справа № 736/48/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 736/48/17 Головуючий у 1-й інстанції: Чурупченко М.І.
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого, судді Сорочка Є.О., суддів Земляної Г.В. та Мельничука В.П., за участю секретаря судового засідання Грисюк Г.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Корюківської міської ради Чернігівської області, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про визнання незаконним та скасування рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати п.11, 11.1 рішення 2 сесії 7 скликання Корюківської міської ради Чернігівської області від 11.12.2015 року «Про приватизацію земельних ділянок»:

- про затвердження ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0600 га, АДРЕСА_1;

- про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власніть земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0600 га, АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам Закону та порушує охоронювальні Законом права та інтереси ОСОБА_2

Постановою Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 2 500 грн.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням 2 сесії Корюківської міської ради Чернігівської області від 11.12.2015 «Про приватизацію земельних ділянок» вирішено:

11. Затвердити ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0600 га, АДРЕСА_1.

11.1. Передати ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0600'га, АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Зареєстрований За адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є землекористувачем земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою, яку приватизував ОСОБА_3

Щодо затвердження відповідачем технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. «і» ст. 25 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон № 858-IV) документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Види документації із землеустрою: і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ч.ч. 8, 9 ст. 55 Закону № 858-IV у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Так, відповідно до рішення Корюківської міської ради Чернігівської області від 08.10.2015 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчує право власності на земельну ділянку.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 55 Закону № 858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Десна-Експерт-М» (ліцензія Державного комітету України із земельних ресурсів серія АВ № 540230 від 14.06.2010) розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0600 га, яка передається у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, в адміністративних межах Корюківської міської ради Корюківського району Чернігівської області.

Відповідно до ч. 8 ст. 68 Закону № 858-IV складення документації із землеустрою особою, яка не отримала кваліфікаційного сертифіката, яку позбавлено кваліфікаційного сертифіката або дія кваліфікаційного сертифіката якої зупинена, забороняється. Документація із землеустрою та технічна документація з оцінки земель, яка була підписана такою особою, є недійсною.

Зазначену технічну документацію підписано, окрім інших сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_8 (кваліфікаційний сертифікат НОМЕР_3 від 27.02.2013), тому, посилання позивача на порушення, передбачене ч. 8 ст. 68 Закону № 858-IV є необґрунтованим.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Як вбачається з акту встановлення та погодження меж земельної ділянки, акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, їх було підписано, окрім іншого, уповноваженою особою власника суміжних ділянок (Корюківської міської ради) - спеціалістом першої категорії Корюківської міської ради ОСОБА_3

Згідно ч. 14 ст. 186 Земельного кодексу України (далі - ЗК) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності Корюківської міської ради, оскаржуваним рішенням цієї ради правомірно було затверджено спірну технічну документацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 ЗК 188 рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Таким чином, прийняття органами місцевого самоврядування рішення щодо приватизації земельних ділянок можливо на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Такими документами є, зокрема, затверджена відповідачем технічна документація із землеустрою.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст 6 КАС, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 3 КАС позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

З викладеного вбачається, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному лисі від 01.06.2010 №781/11/13-10 «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» зазначив, що акти індивідуальної дії стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач вважав, що його права як землекористувача суміжної земельної ділянки є порушеними. Однак, колегія суддів вважає такий висновок помилковим.

Як вбачається з договору (купівлі-продажу) від 09.01.1992 позивач придбав ? частини будинку із господарськими спорудами, за якими закріплена земельна ділянка прощею 200 кв.м.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 28 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (у редакції станом на 09.01.1992) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право володіння або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. В разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у володіння або користування здійснюється в порядку відведення.

Право володіння або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується відповідними Радами народних депутатів на загальних підставах відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 23 цього Кодексу право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів.

Таким чином, право користування земельною ділянкою при переході права власності на будівлю і споруду може підтверджуватись виключно відповідними державними актами.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних документів (у т.ч. державного акту) на підтвердження того, що позивач є власником або користувачем суміжної земельної ділянки до земельної ділянки, яку було передано у власність ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що позивач не навів належних та допустимих доказів того, що оскаржуване рішення безпосередньо порушує його права, свободи чи інтереси. А отже, із зазначеним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав на задоволення позовних вимог обґрунтованими.

Поряд із цим, колегія суддів вважає помилковим оскаржуване рішення суду в частині стягнення з позивача на користь третьої особи - ОСОБА_3 витрат на юридичну допомогу.

У відповідності до ч. 1, п .1 ч. 3 ст. 87 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Підстави та порядок розподілу судових витрат регулює ст. 97 КАС. Слід відмітити, що положення даної статті не передбачають можливість стягнення з позивача судових витрат інших учасників процесу у випадку відмови у задоволенні позову. Виняток містить лише ч. 2 цієї статті, яка передбачає, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права було необґрунтовано стягнуто з позивача на користь третьої особи судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн 00 коп понесених витрат на юридичну допомогу згідно квитанції та акту виконаних робіт - скасувати.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Судді Г.В. Земляна

В.П. Мельничук

Повний текст рішення виготовлений 03.08.2017.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Мельничук В.П.

Земляна Г.В.