Справа № 522/3269/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3269/17
Провадження № 2а/522/1208/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

27 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.160, ст.158 - 163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: А. Ю. Бойчук

Справа № 522/3269/17

Провадження № 2-а/522/1208/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Бойчука А.Ю.,

при секретарі - Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи: ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.02.2017 року звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, за яким просить:

- зупинити виконання постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управліеея юстиції в Одеській області від 26.12.2016 року ВП № 51786304 про накладення подвійного штрафу у розмірі 2040 грн до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду адміністративного позову;

- визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови про накладення подвійного штрафу в розмірі 2040 грн та скасувати зазначену постанову.

В обґрунтування позову зазначає, що до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - головне управління) 10.02.2017 року з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла постанова від 26.12.2016 року ВП № 51786304 про накладення подвійного штрафу в розмірі 2040,00 грн за повторне невиконання без поважних причин вимог виконавчого листа по справі № 522/5405/16-а, виданого 19.07.2016 Приморським районним судом м. Одеси. Також, на адресу головного управління надійшла постанова від 16.09.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2040,00 грн за проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 51786304. Проте, позивач вважає вищезгадані постанови державного виконавця незаконними та необґрунтованими.

Зазначив, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року по адміністративній справі № 522/5405/16-а зобов'язано головне управління провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Управління Служби Безпеки України в Одеській області від 23.02.2016 року № 2020 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за нормами чинними на 1 квітня 2012 року та здійснити відповідні виплати за весь період з дати виникнення права на нього, тобто починаючи з 01.04.2012 року без обмеження строком відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

28.07.2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51786304. Головне управління 09.08.2016 № 10148/03 направило до відділу примусового виконання рішень заяву про відкладення виконавчих дій по вищезазначеному провадженню. На виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року, яка згідно ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 року набрала законної сили, головним управлінням Управлінню Служби Безпеки України в Одеській області було надіслано лист від 09.09.2016 року за вих. № 11527/03 про запит довідки від 23.02.2016 року № 2020 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 Листом від 19.09.2016 року № 11952/03, головне управління повідомило відділ про виконання рішення суду, та зазначило, що борг по перерахунку за період з 01.04.2012 рік по 31.12.2012 рік в сумі 7919,85 грн. буде виплачений разом з пенсією у жовтні 2016 року. Тобто, позивач вважає, що рішення суду від 13.06.2016 року виконано ним в межах компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, ст. 75 та ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року визначають можливість накладення штрафу у випадку невиконання рішення суду без поважних причин. Проте, у порушення цих вимог закону відповідачем винесено оскаржувану постанову ВП № 51786304 від 16.09.2016 року про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 1020 грн. Крім того, ст. 28 вищезгаданого Закону передбачає порядок стягнення виконавчого збору. Проте, оскільки головним управління виконавчий лист № 522/5405/16-а від 19.07.2016 року по виконавчому провадженню ВП № 51786304 виконано добровільно у строк, передбачений ст. 25 Закону, позивач вважає незаконною постанову державного виконавця від 16.09.2016 року про стягнення з головного управління виконавчого збору у розмірі 2040 грн.. За вказаних обставин головне управління звернулось до суду з дійсним позовом.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з'явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. До суду надійшли письмові заперечення відповідача від 21.03.2017 року, а також клопотання від 27.07.2017 року про розгляд справи за відсутності представника відділу. Згідно наданих письмових заперечень просили відмовити в задоволенні позову головного управління в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно до ст.. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року по адміністративній справі № 522/5405/16-а зобов'язано головне управління провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Управління Служби Безпеки України в Одеській області від 23.02.2016 року № 2020 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за нормами чинними на 1 квітня 2012 року та здійснити відповідні виплати за весь період з дати виникнення права на нього, тобто починаючи з 01.04.2012 року без обмеження строком відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

28.07.2016 року державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51786304, яка була отримана боржником 04.08.2016 року.

Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 0908.2016 року № 10148/03 повідомлено, що на постанову Приморського районного суду м.Одеси № 522/5405/16-а подано апеляційну скаргу, на підставі ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на час виникнення правовідносин), на підставі чого ГУПФУ просилии відкласти виконання виконавчого листа № 522/5405/16-а.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавч дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках передбачених законом.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону у разі невиконання вимог виконавчого документу без поважних причин.

Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 27.09.2016 року № 12329/03, на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2016 року, внаслідок проведеного перерахунку доплата пенсії нарахована тільки за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року в сумі 7917,85 грн. і буде виплачена разом з пенсією у жовтні 2016 року з 01.01.2013 року доплати пенсії відсутні у звязку з тим, що розмір перерахованої пенсії за рішенням суду такий же як і розмір пенсії, що виплачувалась ОСОБА_1 до перерахунку.

Додатковим листом ГУ ПФУ в Одеській області від 27.09.2016 року № 12329/03 повідомлено, що внаслідок проведеного перерахунку доплата пенсії нарахована за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року в сумі 7919,85 грн. і буде виплачена у жовтні 2016 року, оскільки згідно з Законом України «Про пенсіне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунки пенсій здійснюються протягом місяця, а фінансування виплати пенсій здійснюється протягом місяця, а фінансування виплати пенсій здійснюється один раз у місяць починаючи з 4-го числа, з 01.01.2013 року доплати пенсії відсутні у звязку з тим, що розмір перерахованої пенсії за рішенням суду такий же як і розмір пенсії, що виплачувалась ОСОБА_1 до перерахунку.

16.09.2016 року головним державним виконавцем Гортолум В.С. на підставі ст..11,75,89 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про накладення штрафу у виконавчому проваджені ВП № 51786304, за якою за невиконання без поважних причин вимог виконавчого листа № 522/5405/16-а , виданого судом 19.07.2016 року, у повному обсязі накладено на ГУПФУ в Одеській області штраф у розмірі 1020, 00 грн. Також, у постанові зазначено про необхідність головного управління виконати вимоги виконавчого листа у повному обсязі у 5-денний строк з моменту отримання постанови.

Того ж числа державним виконавцем Гортолум В.С. на підставі ст..28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому проваджені ВП № 51786304, за якою постановлено стягнути з ГУПФУ в Одеській області виконавчий збір у розмірі 2040, 00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02.06.2016 року) у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф уподвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

26.12.2016 року державним виконавцем Гортолум В.С. на підставі ст.11, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про накладення штрафу у виконавчому проваджені ВП № 51786304 повторно за невиконання без поважних причин вимог виконавчого листа № 522/5405/16-а, виданого судом 19.07.2016 року, у повному обсязі накладено на ГУПФУ в Одеській області штраф у розмірі 2040, 00 грн.

У звязку з тим, що вимоги виконавчого документу не виконані, 26.12.2016 року державним виконавцем відділу направлено повідомлення про вчинення злочину до Головного управління національної поліції в Одеській області.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй (стаття 1, частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).

Відповідно до Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 6, частина друга статті 19).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя здійснюють професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні; виключно законами України визначається статус суддів (частина перша статті 55, пункт 14 частини першої статті 92, частина перша статті 127).

Право кожного на судовий захист є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань (підпункт 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року N 3-рп/2015).

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Принцип обов'язковості судових рішень знайшов своє відображення і в статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", за змістом частин першої, другої, четвертої, якої судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Суд вважає за необхідне наголосити, що обов'язковість судових рішень гарантується практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. У контексті вищезазначеного, суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Отже, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України").

Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Таким чином, суд дійшов висновку, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню у встановлений законом строк.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року по адміністративній справі № 522/5405/16-а зобов'язано головне управління провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Управління Служби Безпеки України в Одеській області від 23.02.2016 року № 2020 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за нормами чинними на 1 квітня 2012 року та здійснити відповідні виплати за весь період з дати виникнення права на нього, тобто починаючи з 01.04.2012 року без обмеження строком відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте, вказану доплату по перерахунку за зазначений період не було виплачено ОСОБА_1.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

При цьому посилання ГУПФУ в Одеській області на відсутність відповідних коштів для виплат за виданим виконавчим листом, тощо не можуть прийматися до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України").

Згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 27.06.2002 р. N 11-2 "Про утворення головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі" на базі управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі були створені відповідні головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі разом з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади. Управління підпорядковані Пенсійному фонду України.

Пункт 2 зазначеного Положення визначає, що Пенсійний фонд України в своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політик України. Іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

У випадку, що розглядається, суд констатує, що жодних обставин, що стали перешкодою у виконанні рішення суду у встановлений законом строку, позивач не надав.

Згідно з вимогами статей 1, 5 Закону, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У відповідності до ст.. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 даної ст.11 вказаного закону, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом .

Згідно до ст.. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Статтею 89 вищезгаданого Закону України передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ст.. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При вирішенні даного спору суд враховує також положення частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Підставою для задоволення позову є встановлення факту порушення прав позивача, безпідставно існуюче зволікання відповідача у вчиненні законодавчо покладеного на нього обов'язку та перешкод в дотриманні прав позивача, гарантованих Конституцією та Законами України.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність дій державного виконавця, оскільки рішення суду від 13.06.2016 року по адміністративній справі № 522/5405/16-а головним управлінням ПФУ в Одеській області належним чином та у повному обсязі не виконано, а саме не виплачено ОСОБА_1 суму коштів, нараховану за період починаючи з 01.04.2012 року без обмеження строком.

З огляду на що суд не вбачає належного підтвердження посилань позивача щодо виконання ним вимог виконавчого листа у повному обсязі.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, керуючись вищевикладеним, з урахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 6-14, 17, ч.5 ст.18, 40, 69-71, 86, 128, 158-163, 171, 181, 185 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дій та скасування постанов - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання постанови суду.

Суддя: Бойчук А.Ю.