Справа № 357/1296/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/1296/17 Головуючий у 1-й інстанції: Цуранов А.Ю. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправними дії Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті нарахованої, але неотриманої пенсії, зобов'язано Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_2 за минулий період нараховану пенсію, починаючи з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2016 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що міжнародне законодавство зобов'язує саме Республіку Білорусь виплатити недоотриману позивачем пенсію.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач до квітня 2016 року перебував на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві та з 01 квітня 2016 року відповідно до розпорядження начальника управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві ОСОБА_2 знято з обліку та поставлено на облік, як пенсіонера в управлінні праці, зайнятості і соціального захисту Калинковичського районного виконавчого комітету Республіки Білорусь.

Листом управління праці, зайнятості і соціального захисту Калинковичського районного виконавчого комітету Республіки Білорусь від 25 листопада 2016 року №4914 позивача повідомлено, що згідно інформації управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві виплата пенсії позивачу припинена з 01 квітня 2016 року, пенсія за період з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2016 року нараховувалась, проте не була отримана позивачем з підстав його відсутності дома.

За наслідком звернення представника позивача до управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві з заявою від 13 січня 2017 року щодо виплати пенсії ОСОБА_2 за минулий період, починаючи з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2016 року, листом від 17 лютого 2017 року №24/Ю-01 заявника повідомлено, що на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві пенсійна справа позивача не перебуває, оскільки її було направлено на запит управління праці, зайнятості і соціального захисту Калинковичського районного виконавчого комітету Республіки Білорусь, провести будь-які дії по відсутній пенсійній справі неможливо та рекомендовано звернутись за місцезнаходженням пенсійної справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що у відповідності до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за відповідачем закріплено обов'язок виплатити ОСОБА_2 нараховану та неотриману суму пенсії за період з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

В той же час, виплата пенсії за минулий час передбачена ст.46 наведеного Закону, відповідно до ч.1 якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми нестриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 було нараховано пенсію за період з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2016 року, проте нарахована пенсія не була отримана позивачем своєчасно з власної вини, а саме, згідно звіту поштового зв'язку 09108, у зв'язку з відсутністю позивача вдома.

Отже, нарахована за період з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2016 року пенсія, яка не отримана ОСОБА_2 своєчасно з власної вини, підлягає виплаті позивачу.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на абз.2 ст.8 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, що ратифікована Законом України від 22 листопада 1996 року №546/96-ВР, відповідно до якого компетентна установа Договірної Сторони переселення призначає пенсіонеру, який отримав дозвіл на постійне проживання, пенсію з місяця, до якого проводилася виплата пенсії компетентною установою Договірної Сторони попереднього постійного проживання, але не більш ніж шість місяців до місяця звернення за пенсією.

Таким чином, наведеною Угодою передбачено, що виплата компетентною установою Республіки Білорусь пенсії позивачу призначається з місяця, до якого йому проводилась виплата пенсії управлінням Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві, тобто з квітня 2016 року, однак даний міжнародний договір не передбачає умов виплати позивачу недоотриманої пенсії, яка йому нарахована та не була виплачена з власної вини, а тому твердження апелянта стосовно того, що наведена норма регулює спірні правовідносини та зобов'язує Республіку Білорусь виплатити ОСОБА_2 недоотриману пенсію є безпідставним.

Таким чином, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності невиплати ОСОБА_2 пенсії за минулий час, а саме за період з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2016 року, на яку позивач мав право та яка була нарахована, але не отримана своєчасно з вини позивача.

Посилання апелянта на те, що позивач не перебуває на обліку у відповідача не є визначеною законодавством підставою для позбавлення ОСОБА_2 передбаченого ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» права на отримання пенсії, яка була йому нарахована управлінням Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві, правонаступником якого є відповідач, та не була отримана позивачем з власної вини.

Щодо посилання апелянта на пропуск позивачем встановленого ст.99 КАС України строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає, що в даній справі предметом позову є дії управління щодо невиплати позивачу пенсії за минулий час згідно вимоги про виплату нарахованої, але не виплаченої пенсії від 13 січня 2017 року, та враховуючи, що даний позов подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 25 січня 2017 року (згідно відбитку штемпелю ВПЗ на конверті), позивачем не пропущено встановлений ч.2 ст.99 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 31 липня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Мельничук В.П.

Лічевецький І.О.