Справа № 826/10207/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2017 року № 826/10207/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва

Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про скасування постанови

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить скасувати як незаконну постанову про розшук майна боржника №51202345 від 01.06.2016 року, якою оголошено в розшук транспортний засіб: тип легковий седан марки Maseratti Quattroporte, рік випуску 2007, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_2, двигун V=4244 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, винесену державним виконавцем Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Я.О.Сперкач.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що звернення стягнення на спірний автомобіль на користь ВДВС у Голосіївському районі м. Києва у виконавчому провадженні є незаконним та безпідставним, оскільки відсутні підстави для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем.

Представник Відповідача письмово не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, до суду надав копію виконавчого провадження №51202345.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» укладено кредитний договір №5525920, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 між ОСОБА_1 та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено договір застави №5695810, відповідно до якого в заставу банку було передано транспортний засіб: тип легковий седан марки Maseratti Quattroporte, рік випуску 2007, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_2, двигун V=4244 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1.

На підставі виконавчого напису №14005 від 11.10.2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.В., 15.10.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49015098. Даною постановою в інтересах стягувача ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернено стягнення на автомобіль.

В подальшому 12.05.2016 року Відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі заяви Пат «ПУМБ» про повернення виконавчого документа без виконання.

Згідно постанови від 01.03.2016 року у ВП №49015098 виконавчий збір у розмірі 155 277,60 грн. постановлено стягнути з ОСОБА_1

Так, 26.05.2016 року Відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51202345 на підставі постанови від 01.03.2016 року ВП№49015098 щодо стягнення на користь ВДВС у Голосіївському району Головного територіального управління юстиції у м. Києві з ОСОБА_1 борг у розмірі 155 277,60 грн.

Відповідачем 01.06.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у межах суми звернення стягнення та постанову про розшук майна боржника, зокрема, зареєстрованого транспортного засобу: легковий седан марки Maseratti Quattroporte, рік випуску 2007, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_2, двигун V=4244 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1.

Не погоджуючись з прийняттям Відповідачем спірного рішення Позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, чинний на момент вчинення спірних правовідносин (надалі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок виконання рішень про стягнення виконавчого збору регулюється ст.ст. 28, 43, 48, 49 Закону №606-XIV.

Згідно ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ч.2 ст.28 Закону №606-XIV виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно ч.1 ст.32 Закону №606-XIV заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

У відповідності до частини першої статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частина третя статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем було направлено ПАТ «ПУМБ» вимогу державного виконавця лише 08.07.2016 року, в якій державний виконавець просив надати відповідь чи не заперечує банк щодо оголошення спірного транспортного засобу в розшук з метою подальшої реалізації.

Водночас, Суд наголошує, що в установлений законом термін ПАТ «ПУМБ» не був повідомлений про накладення арешту на предмет застави, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що в свою чергу свідчить про порушенням Відповідачем вимог частини 4 статті 54 Закону № 606-IV.

Крім цього, слід зазначити, що Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.08.2016 року по справі №826/8247/16 позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26.05.2016 року про відкриття виконавчого провадження №51202170. Скасовано постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26.05.2016 року про відкриття виконавчого провадження №51202345.

Листом Окружний адміністративний суд міста Києва від 29.08.2016 р. повідомив, що Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.08.2016 року по справі №826/8247/16 набрала законної сили 23.08.2016 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як наслідок, подальші дії щодо звернення стягнення виконавчого збору є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що постанова про розшук майна боржника №51202345 від 01.06.2016 року, якою оголошено в розшук транспортний засіб: тип легковий седан марки Maseratti Quattroporte, рік випуску 2007, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_2, двигун V=4244 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, винесену державним виконавцем Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Я.О. Сперкач, є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати постанову про розшук майна боржника №51202345 від 01.06.2016 року, якою оголошено в розшук транспортний засіб: тип легковий седан марки Maseratti Quattroporte, рік випуску 2007, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_2, двигун V=4244 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, винесену державним виконавцем Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Я.О.Сперкач.

3. Стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві за рахунок державних асигнувань на ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 21 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук