Справа № 812/850/17
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 серпня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/850/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Кисельової Є.О.,

при секретарі судового засідання Моспанюк Є.С.,

за участю сторін:

від представника позивача - не прибув;

від представника відповідача - не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати вихідну допомогу у зв'язку із звільненням з посади судді відповідно поданої заяви про відставку,-

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірною відмову начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо доплати вихідної допомоги у розмірі 7-ми місячних суддівських винагород за останньою посадою судді місцевого суду та доплати за перебування на адміністративній посаді на час прийняття відставки судді;

- зобов'язати начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області доплатити вихідну допомогу у розмірі 7-ми місячних суддівських винагород за останньою посадою у зв'язку з відставкою судді та доплатити за перебування на адміністративній посаді на час прийняття відставки судді на загальну суму 212800,00.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 грудня 2016 року Позивача було відраховано із штаиу судді Артемівського районного суду м. Луганська у зв'язку із звільненням з посади судді відповідно поданої заяви про відставку, яка була подана до Вищої ради юстиції під час дії Закону України №про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 року. Відповідно до ч.І ст.109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07.07.2010 року №2453- VI із внесеними змінами, згідно із Законом України №2756-VI від 02.12.2010 року передбачалось, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, має право подати заяву про відставку. Згідно ст.16 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлювалось, що судді, який вийшов у відставку виплачується вихідна допомога у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою. Тому станом на січень 2011 року при наявному стажі роботи на посаді судді 30 років Позивач набув право як на відставку судді, так і право на одержання вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

В судове засідання позивача не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в заяві серед іншого просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 8).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в своїх заперечення серед іншого просили розглянути справу за відсутності представника (а.с. 74).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Від відповідача - Державної судової адміністрації України в Луганській області надійшли заперечення на адміністративний позов, згідно яких відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 43-47), посилаючись на відсутність правових підстав для виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні, оскільки визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги був вихід у відставку, а не факт подання заяви про відставку до Вищої ради юстиції. 12 лютого 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України № 192-УІН "Про забезпечення права на справедливий суд", який набрав чинності 28 березня 2015 року. Проте, у вказаному Законі не наведено визначення щодо виплати вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою. Набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою. Позивача було звільнено з посади судці Артемівського районного суду міста Луганська на підставі наказу №8-ОС від 26.12.2016р. згідно рішення Вищої ради юстиції № 3287/0/15-16 від 19.12.16.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1- рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є вихід у відставку, а не факт набуття 20-літнього стажу чи подання заяви про відставку до Вищої ради юстиції.

Згідно з пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України, публічна служба, це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 17 КАСУкраїни, компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 21.06.1982 року обрана суддею Жовтневого районного суду народного суду міста Луганська.

21.06.1982 по 26.12.2016 обраний на посаду заступника голови суду та головою Артемівського районного суду міста Луганська. Наказом виконуючого обов'язки голови Артемівського районного суду міста Луганська №8-ос від 26 грудня 2016 року на підставі рішення Вищої ради юстиції №3287/0/15-16 від 19 грудня 2016 року мене 26 грудня 2016 року було відраховано зі штату суддів Артемівського районного суду міста Луганська у зв'язку із звільненням з посади судді відповідно поданої заяви про відставку. Заяву про відставку я подав 26 серпня 2016 року до Вищої Ради Юстиції під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 року. Відповідно до ч.І ст.109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07.07.2010 року №2453-VI із внесеними змінами, згідно із Законом України №2756-VI від 02.12.2010 року передбачалось, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, має право подати заяву про відставку. Згідно ст.16 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлювалось, що судді, який вийшов у відставку виплачується вихідна допомога у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за основною посадою.

В подальшому, 26.08.2016 року, позивач, маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, встановлений Законом № 2453-VІ, звернулась до Вищої ради юстиції із заявою про його звільнення з посади судді Артемівського районного суду міста Луганська у відставку відповідно до п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України.

19 грудня 2016 року Вища рада юстиції прийняла рішення № 3287/0/15-15 "Про звільнення суддів ОСОБА_2. з посади судді Артемівського районного суду міста Луганська у відставку", якою відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 18).

Відповідно до вищенаведеного рішення Вищої ради юстиції, наказом в.о. голови Артемівського районного суду м. Луганська від 26 грудня 2016 року №8-ос, у зв'язку із поданням заяви про відставку та виходу у відставку, відраховано суддю Артемівського суду м. Луганська ОСОБА_2. із займаної посади судді 26 грудня 2016 року (а.с. 25).

Так, у зв'язку з відсутністю у вищевказаному наказі посилання на здійснення позивачу нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, як це передбачає стаття 136 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів", 09 грудня 2015 року Вищої звернулась до голови Апеляційного суду Одеської області та голови Державної судової адміністрації України із заявою, в якій просила здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до п.9 ст. 126 Конституції України та ст. 109 Закону України №2453-VI „Про судоустрій та статус суддів" (а.с.16).

Заявою від 28.02.2017 Позивач звернувся до начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області з проханням про доплату вихідної допомоги до розмірів 10 місячних суддівських винагород.

25 березня 2017 року Державна судова адміністрація України в Луганській області згідно відповіді № 589/17вих. повідомила, що на час прийняття рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016 року №3287/0/15-16 про звільнення з посади судді ОСОБА_2. у зв'язку з поданням заяви про відставку частиною 1 статті 143 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, було передбачено виплату вихідної допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. На підставі наказу в.о. голови Артемівського районного суду м. Луганська від 26.12.2016 №8-ОС "Про відрахування зі штату Артемівського районного суду м. Луганська судді ОСОБА_2." ТУ ДСА України в Луганській області у повному обсязі здійснило остаточний розрахунок, зокрема була нарахована й виплачена вихідна допомога у зв'язку з відставкою у розмірі З місячних суддівських винагород (а.с. 23-24).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Положенням п. 14 ст. 92 Конституції України визначено, що судоустрій, судочинство і статус суддів визначаються виключно законами України.

Статтею 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній станом на 05.01.2017) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вища ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вищу рада юстиції повідомляє про це Вищої кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Разом з тим, в ч.1 ст.100 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції станом на 05.01.2017) зазначено, що суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених ч.5 ст.126 Конституції України, за поданням Ради ради юстиції.

Зокрема, п.9 ч.5 ст.126 Конституції України визначено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

В той же час, ч.1 ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції станом на 05.01.2017) визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Отже, право на отримання вихідної допомоги відповідно до ч.1 ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя набував з моменту прийняття рішення про його звільнення у звязку з виходом у відставку.

Однак вказану норму було виключено згідно п.п. 1 п. 28 Закону України від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності 01.04.2014.

Крім того, Законом України від 12.02.2015 №192-VIIІ "Про забезпечення права на справедливий суд" було викладено у новій редакції Закон "Про судоустрій і статус суддів", нормами якого виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку не передбачено.

Отже, положення пп. 1 п. 28 Закону України від 27.03.2014 № 1166-VII на неправомірність застосування якого до спірних правовідносин вказує позивач, втратили чинність з прийняттям Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 30.09.2016 №192-VIIІ та які були чинними станом на час звільнення позивача.

Враховуючи, що станом на час звільнення позивача, виплата вихідної допомоги судді при виході у відставку нормами чинного законодавства не передбачено, отже відмова відповідача виплатити позивачу відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вихідну допомогу, оформлена заявою від 28.02.2017, відповідає згадуваним нормам законодавства, отже позов про зобов'язання нарахувати та виплатити Артемівським районним судом м. Луганська коштів для виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою при звільненні судді у відставку є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Згідно частин першої, третьої, четвертої статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI(в редакції, яка діяла на час прийняття Постанови Верховної Вищої України "Про звільнення суддів" від 16 липня 2015 року №636-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вища ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вищу рада юстиції повідомляє про це Ради кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною шостою статті 111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Радою України.

На час звільнення позивача з посади судді та відрахування її зі штату Артемівського районного суду м. Луганська, набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 із Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що загальновизнаним принципом права закони та ніші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16.07. 2015 року).

Крім того, питання щодо вихідної допомоги судді було предметом розгляду Конституційного Суду України. Так, у Рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "кінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Конституційний Суд України встановив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до основних конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, зв'язку з цим парламент повноважний установлювати вихідну визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини ті 67 Основного Закону України (абзац шостий пункту 3.2 мотивувальної частини Рішення).

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною ОСОБА_2 України постанови про звільнення з посади, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати вихідну допомогу у зв'язку із звільненням з посади судді відповідно поданої заяви про відставку - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 08 серпня 2017 року.

Суддя Є.О. Кисельова