Справа № 298/1232/15-а 2-а/298/25/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 рокуЛьвів№ СК-876/702/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Затолочного В.С.,

за участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві Семена Йосипа Йосиповича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області з позовом до інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві Семена Йосипа Йосиповича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 30.12.2015 року позов задоволений: визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 701579 від 16 грудня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КупАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Департамент патрульної поліції управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права і процесуального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про правомірність винесення оскаржуваної постанови. Зокрема, вказує на наявність доказів, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 Факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського та фото з місця вчинення адміністративного правопорушення, які додані до апеляційної скарги. Крім того, зазначає апелянт, що суд першої інстанції, розглянувши позов без участі відповідача, порушив принцип рівності та змагальності сторін, оскільки позбавив його права брати участь у судовому розгляді, у зв'язку з чим відповідач не зміг реалізувати покладений на нього обов'язок довести правомірність своєї постанови.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи. Суд ухвалив провести розгляд справи відповідно до ст.ст. 41, 196 КАС України та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 грудня 2015 року інспектором роти №2 Семеном Й.Й. було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 16 грудня 2015 року о 14 год.40 хв. в м. Ужгороді пл. Ш.Петефі,15, керуючи транспортним засобом Шкода Октавія номерний знак (НОМЕР_1), здійснив зупинку (стоянку) ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9. г ПДР України.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що на підтвердження правомірності свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем не додано жодних доказів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Не вбачається наявність таких доказів і з самої оскаржуваної постанови.

З такими висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 15.9 г ПДР України забороняється зупинка на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Органами (посадовими особами) Національної поліції України на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу (неповага до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання) та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженого наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 701579 від 16.12.2016 року 16 грудня 2015 року о 14 год.40 хв. в м. Ужгороді пл. Ш.Петефі, 15, керуючи транспортним засобом Шкода Октавія номерний знак (НОМЕР_1), ОСОБА_1 здійснив зупинку, стоянку ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9. г ПДР України.

За вчинення цього порушення відповідачем винесена постанова серії ПС2 № 701579 від 16.12.2016 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 255 грн.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем до винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення не було додано жодного доказу, який підтверджував би факт вчинення ОСОБА_1 порушення п.15.9 г ПДР і жодного такого доказу не зазначено у оскаржуваній постанові. На час розгляду справи судом першої інстанції у матеріалах справи містилася лише постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, відповідачем не надано суду будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху.

Крім того, апеляційний суд, зауважує, що п. 15.9 г ПДР заборонено саме зупинку транспортного засобу ближче10 м від пішоходного переходу. Натомість, постанова інспектора Семена Й.Й. містить визначення правопорушення ОСОБА_1, як зупинка стоянка транспортного засобу, тобто, відповідачем не встановлено об'єктивну сторону порушення, а саме, чи здійснив позивач зупинку чи стоянку транспортного засобу.

Даючи правову оцінку обставинам справи, судом першої інстанції було правильно оцінено та враховано те, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом приєднаний до апеляційної скарги компакт-диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського від 16.12.2016 року та фото з місця вчинення адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом було оглянуте відео з нагрудної камери поліцейського, проте, як слідує із дослідженого відеоматеріалу, даним відеозаписом не підтверджений той факт, що ОСОБА_1 здійснив зупинку, стоянку ближче 10 м від пішохідного переходу. Диск містить відеозапис розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення, а фіксування обставин, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відсутнє.

Апеляційний суд також зазначає, що відповідно до п.3 ч.4 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. У оскаржуваній постанові відсутні будь-які відомості відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис та про будь-яку фіксацію.

Апеляційний суд вважає неналежними та недопустимими такі докази, додані відповідачем до апеляційної скарги, як фотографії. Дані докази не містять прив'язки до дати та місця їх здійснення. Тобто, пов'язаність їх із порушенням, зафіксованим у оскаржуваній постанові, встановити неможливо. Крім того, покликання на здійснення фотофіксації порушення у постанові відсутнє, а тому апеляційний суд не може брати до уваги такі фото як доказ.

Отже, висновок про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення зроблений інспектором повністю всупереч п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженого наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, тобто без повного і об'єктивного дослідження інспектором всіх обставин вчинення правопорушення в їх сукупності.

Аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність постанови серії ПС2 № 701579 від 16.12.2015 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі та її скасування, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України належними та допустимими доказами не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві залишити без задоволення, а постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2015 року у справі № 298/1232/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді Т.В. Онишкевич

В.С. Затолочний

ухвала складена в повному обсязі 07.08.2017 року