Справа № 812/973/17
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/973/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пляшкової К.О.,

за участі

секретаря судового засідання: Занічковської П.Є.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Горбенка Є.С. (довіреність від 31.01.2017 № 516/14/28/01-2007),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУНП в Луганській області), в якому, з рахуванням уточненого адміністративного позову (арк. спр. 25-26), заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки, в сумі 111113,92 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 07.11.2015 у зв'язку із реорганізацією міліції в поліцію позивач був призначений на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання Міловського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - Міловський ВП ГУНП в Луганській області), де проходив службу у званні майора поліції.

14.01.2016 позивача звільнили зі служби в поліції на підставі наказу від 30.12.2015 № 311. В день звільнення позивач був ознайомлений з витягом з наказу від 14.01.2016 № 7 о/с. Зазначив, що з наказом від 30.12.2015 № 311 його не ознайомили, трудову книжку на руки не видали, заборгованість по зарплаті не виплатили, не зважаючи на чисельні письмові та усні звернення до керівництва Національної поліції (в січні 2016 року, 28.03.2016, 20.05.2016).

03.06.2016 позивачем подано до Луганського окружного адміністративного суду позов про скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі (справа № 812/615/15).

Під час розгляду зазначеної адміністративної справи в суді першої та апеляційної інстанції, і до теперішнього часу відповідач так і не вручив належним чином оформлену трудову книжку, не ознайомив з грошовим атестатом, що, на думку позивача, позбавляє його можливості отримати інформацію щодо належних йому до виплати сум.

Зазначив, що під час розгляду справи 21.06.2016 представник відповідача повідомив йому про необхідність самостійно їхати за трудовою книжкою та забирати її у Міловському ВП ГУНП в Луганській області, також в ухвалі від 21.06.2016 судом зазначено, що у справі наявні докази, що йому 14.01.2016 лише роз'яснено про необхідність отримати трудову книжку в Управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області, яке знаходиться в м. Сєвєродонецьку.

Таким чином вважає, що судом встановлений факт, що в день звільнення трудову книжку йому не видали з вини відповідача, про що вказано в ухвалі Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 по справі № 812/615/15.

На день подання позову затримка видачі трудової книжки складає 1 рік 5 місяців 21 день (368 робочих днів). З посиланням на зроблений ним розрахунок одноденного середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невидачею трудової книжки - 301,94 грн, вважає, що загальна сума за весь час затримки складає - 111113,92 грн.

На підставі викладеного просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки, у сумі 111113,92 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Повідомив суду, що оскільки відповідачем позивачу у день звільнення не вручено трудову книжку, в останнього відсутній обов'язок самостійно їхати за трудовою книжкою та забирати її у Міловському ВП ГУНП в Луганській області.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, подав до матеріалів справи заперечення проти адміністративного позову (арк. спр. 32-34), у яких зазначив, що відповідно до наказу ГУНП в Луганській області від 14.01.2016 № 7 о/с позивача звільнено з лав Національної поліції України за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарних стягнень у вигляді звільнення зі служби). В цей же день позивача ознайомлено з вищевказаним наказом та повідомлено про необхідність прибуття до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області з метою отримання трудової книжки. Зазначене підтверджується рапортом Безкровного І.С. від 14.01.2016.

Цього ж дня на адресу мешкання позивача рекомендованим відправленням направлено лист від 14.01.2016 № 46/111/39-2016 про необхідність з'явитися до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області з метою отримання трудової книжки.

Однак зазначений лист був повернутий до Міловського ВП ГУНП в Луганській області у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Крім того відповідно до рапортів від 19.02.2016 старшого інспектора Міловського ВП ГУНП в Луганській області Тямолової Л.І. та від 23.02.2016 начальника сектору Міловського ВП ГУНП в Луганській області Безкровного І.С., ОСОБА_1 19.02.2016 та 23.02.2016 на його мобільний телефон здійснено дзвінок, під час бесіди з останнім йому повідомлено про можливість прибути безпосередньо до Міловського ВП ГУНП в Луганській області з метою отримання трудової книжки.

Представник відповідача зазначив, що позивач у червні 2016 року звертався до суду з позовною заявою, де однією з вимог було поновлення на роботі (справа № 812/615/16). Під час судового розгляду зазначеної справи встановлено, що з лютого 2016 року до теперішнього часу особова справа позивача та трудова книжка перебуваються в Міловському ВП ГУНП в Луганській області за останнім місцем роботи позивача та куди відповідно до його пояснень він має фінансової можливості прибути. Також у судовому засіданні 21.07.2016 позивач пояснив, що він не бажає самостійно їхати до роботодавця для її отримання, оскільки трудову книжку не було вручено разом з наказом про звільнення 14.01.2016.

Позивач відповідно до своєї позовної заяви не спростовує факт отримання ним інформації щодо необхідності прибуття до Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області з метою отримання трудової книжки.

На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку із необґрунтованістю.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1, проходив службу в ОВС України у періоді з 05.08.2001 по 06.11.2015, в НПУ з 07.11.2015 по 14.01.2016 на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання Міловського ВПГУНП в Луганській області.

Наказом ГУНП в Луганській області від 30.12.2015 № 311 «Про покарання окремих працівників Міловського ВПГУНП» звільнено з лав Національної поліції України начальника ізолятора тимчасового тримання Міловського відділу поліції ОСОБА_1 за особисту недисциплінованість та скоєння вчинку, несумісного з подальшим проходженням служби в Національній поліції України, безвідповідальність та низькі морально ділові якості, ігнорування вимог Закону України «Про Національну поліцію» (арк. спр. 43-45)

Наказом ГУНП в Луганській області від 14.01.2016 № 7 о/с майора поліції ОСОБА_1 начальника ізолятора тимчасового тримання Міловського відділу поліції звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію». Підстава: наказ ГУНП від 30.12.2015 № 311.

З витягом з наказу від 14.01.2016 № 7 о/с позивача ознайомлено 14.01.2016, що підтверджено особистим підписом позивача на цьому витягу, із зазначенням «ознайомлений» (арк. спр. 42).

Згідно з рапортом начальника сектору Міловського ВПГУНП в Луганській області Безкровного І.С. 14.01.2016 ОСОБА_1 ознайомлено з наказом від 14.01.2016 № 7 о/с, надано йому копію витягу з вказаного наказу, роз'яснено, що трудову книжку можна отримати в Управлінні кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області, де можна ознайомитись з матеріалами службового розслідування та наказом від 30.12.2015 № 311 (арк. спр. 38).

Також, листом від 14.01.2016 № 146/111/39-2016, направленим на адресу позивача: смт. Мілове Луганської області, вул. Карла Маркса, 13, проінформовано ОСОБА_1 про необхідність отримати трудову книжку в Управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області, однак зазначений лист повернуто поштою за закінченням терміну зберігання (арк. спр. 35-37).

Як повідомив позивач, за цією адресою він мешкав під час проходження служби в Міловському ВП ГУНП в Луганській області.

Згідно з рапортами старшого інспектора Міловського ВПГУНП в Луганській області Тямолової Л.І. від 19.02.2016 та начальника сектору Міловського ВПГУНП в Луганській області Бескровного І.С. від 23.02.2016 останні телефоном повідомляли ОСОБА_1 19.02.2016 та 23.02.2016 відповідно про те, що для отримання трудової книжки йому необхідно прибути до підрозділу кадрового забезпечення Міловського ВПГУНП в Луганській області, однак, ОСОБА_1 категорично відмовився (арк. спр. 39, 40).

Позивач заявою від 28.03.2016 звернувся до ГУНП в Луганській області за отриманням за допомогою поштового зв'язку висновку службового розслідування. Крім того, повідомив, що у день звільненні та до теперішнього часу з позивачем не провели розрахунок та не видали трудову книжку (арк. спр. 49).

Запитом на отримання публічної інформації від 20.05.2016, направленим до ГУНП в Луганській області, позивач просив надати йому грошовий атестат, висновок розслідування на підставі якого звільнено зі служби в поліції, наказ ГУНП в Луганській області від 30.12.2015 № 311, трудову книжку, відповідь на звернення до начальника ГУНП у Луганській області від 28.03.2016. Запитувану інформацію надати у визначений законом строк на поштову адресу, зазначену у запиті (арк. спр. 50).

Листами ГУНП в Луганській області від 25.01.2016 № 134/111/16-2016, від 25.01.2016 № 134/111/19-2016 та від 27.05.2016 № 1320/111/19-2016 позивачу роз'яснювалась можливість прибути до ГУНП в Луганській області для ознайомлення, як з наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, так і з матеріалами службового розслідування за фактом порушення позивачем службової дисципліни (арк. спр. 51, 52).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Оскільки спеціальним законом не врегульовані питання видачі трудової книжки при звільненні зі служби в поліції, суд вважає за можливе до спірних правовідносин субсидіарно застосувати положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до частини п'ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З вищевикладеного слідує, що умовою стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки, є вина роботодавця у такій затримці.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Пунктом 4.2. вищевказаної Інструкції передбачено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано сторонами, що 14 січня 2016 року, тобто у день звільнення, та станом на час розгляду даної адміністративної справи позивачу не вручено трудову книжку.

Разом з тим, з вищеописаних документів судом встановлено, ГУНП в Луганській області вживались всі необхідні заходи для вручення позивачу трудової книжки.

Так, матеріалами справи у повній мірі підтверджено, що ОСОБА_1 під час звільнення належним чином повідомлено про можливість отримання трудової книжки в Управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області. Після звільнення позивачу також неодноразово пропонувалося посадовими особами відповідача прибути та особисто отримати трудову книжку. Разом з тим, позивач протягом тривалого часу відмовляється від її отримання.

Позивач вважає, що оскільки йому не вручено трудову книжку разом з наказом про звільнення 14.01.2016 він не зобов'язаний їхати до роботодавця за її отриманням.

З приводу цих тверджень позивача, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вже вище вказано позивач проходив службу на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання Міловського ВП ГУНП в Луганській області, тобто фактичним місцем проходження служби було смт. Мілове Луганської області. Разом з тим, роботодавцем позивача є ГУНП в Луганській області, місцезнаходженням якого є м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідно, трудова книжка зберігалася в особовій справі позивача за місцезнаходженням роботодавця - ГУНП в Луганській області.

З матеріалів справи слідує, що повідомлення позивача про його звільнення, вручення витягу з відповідного наказу відбувалося не за місцезнаходженням роботодавця у м. Сєвєродонецьку Луганської області, а за місцем фактичного проходження служби - смт. Мілове Луганської області, тобто не за місцем зберігання трудової книжки.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що за приписами трудового законодавства, при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку трудових книжок, судом встановлено, що відповідач без особистого звернення позивача не мав об'єктивної можливості видати останньому трудову книжку в день звільнення.

З пояснень сторін судом встановлено, що після звільнення зі служби позивач до відповідача особисто за отриманням трудової книжки також не звертався.

Посилання позивача на письмові звернення про отримання трудової книжки, суд вважає необґрунтованими, оскільки дослідженням цих звернень встановлено, що вони не містять письмової згоди позивача на пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену ним адресу. Пересилання трудової книжки поштою за відсутності такої згоди є порушенням приписів п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, судом встановлено, що 09 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області та Міловського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області за оскарженням наказів про його звільнення, поновлення на посаді.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року відкрито провадження у справі № 812/615/16 за вказаним позовом.

Дослідженням ухвали суду від 21 липня 2017 року у справі № 812/615/16 про залишення без розгляду частини позовних вимог (арк. спр. 14-17) встановлено, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про те, що з наказом про звільнення його не ознайомили, ознайомивши лише з витягом з наказу. З висновком службового розслідування позивача не ознайомили, а також не ознайомили з наказом № 311 від 30.12.2015, на підставі якого відбулось звільнення позивача. Позивач неодноразово звертався із запитами про направлення на його адресу копії вказаних документів, але отримував лише відписки. Крім того, до теперішнього часу трудова книжка позивачу не видана, розрахунок при звільненні не проведено.

У мотивувальній частині цього рішення зазначено обставини, встановлені судом, зокрема про належне повідомлення позивача про необхідність особистого отримання трудової книжки, відсутність в останнього бажання її отримувати.

Аналізуючи вище викладене суд встановив, що відповідач не вчиняв перешкоди позивачу в отриманні трудової книжки, позивач в день звільнення з проханням видати трудову книжку до відповідача не звертався, з заявою про дозвіл здійснити пересилання трудової книжки поштою також не звертався. Відповідно судом не встановлено вину відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу. У зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки, відсутні.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 01 серпня 2017 року.

Суддя К.О. Пляшкова