Справа № 826/10318/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2017 року № 826/10318/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомПриватного підприємства «ШЛЯХ-КОНТРАКТ»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.04.2016 року,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Приватного підприємства «ШЛЯХ-КОНТРАКТ» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13 квітня 2016 року № .

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що в Акті перевірки зроблено помилковий висновок щодо термінів надходження валютної виручки і помилково розраховано пеню, що є підставою для визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № в частині нарахування ПП «ШЛЯХ-КОНТРАКТ» суми грошового зобов'язання по пені за порушення вимог законодавства у сфері ЗЕД у сумі 25 529,32 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в письмових запереченнях на позовну заяву, які є ідентичними висновкам викладеним в Акті перевірки.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Співробітниками Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «ШЛЯХ-КОНТРАКТ» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні операцій за зовнішньоекономічним контрактом від 20.08.2014 року №2008 з компаніє «SONMAX VENTURES LLP» (Велика Британія), згідно листа банка ПАТ «КБ «Преміум» від 08.11.2015 року №01308/2435 (вх. ДПІ від 12.11.2015 року №29207/10).

За результатами перевірки складено акт від 25.03.2016 р. №172/26-15-13-06-03/34295229 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлені наступні порушення: ст.1 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами і доповненнями), а саме: несвоєчасне надходження на рахунок ПП «ШЛЯХ-КОНТРАКТ» валютних коштів у розмірі 254 366,50 доларів США (еквів. 5 831 498,55 грн) за контрактом від 20.08.2014 року №2008 з компаніє «SONMAX VENTURES LLP» (Велика Британія); п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про системи валютного регулювання та валютного контролю» (зі змінами та доповненнями), а саме: порушення строків та порядку декларування валютних цінностей та іншого майна.

На підставі висновків Акту перевірки Контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 13.04.2016 року №, яким нарахована пеня за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД в сумі 25 529,52 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням Позивачем подано Скаргу до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України), за результатом розгляду скарги ДФС України 14.06.2016 р. прийнято рішення №13185/6/99-99-11-01-02-25, яким залишає без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13.04.2016 року №, а скаргу - без задоволення.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно положень ст. 75 Податкового кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем у ході перевірки встановлено, що між Позивачем, з однієї сторони, та SONMAX VENTURES LLP» (Велика Британія), з іншої сторони, укладено зовнішньоекономічний експортний контракт від 20.08.2014 року №2008 щодо продажу волоських горіхів.

В періоді, який перевірявся, ПП «Шлях-Контракт» відвантажено товар (горіхи волоські) компанії SONMAX VENTURES LLP» (Велика Британія) на загальну суму 860266,50 доларів США (еквів. 18675035,08 грн.).

З Акту перевірки вбачається, що на виконання умов даного контракту валютна виручка надійшла на рахунок ПП «ШЛЯХ-КОНТРАКТ» у загальному розмірі 730366,50 доларів США (еквів. 16844607,26 грн.), як оплата за товар, який було відвантажено нерезиденту згідно декларацій: від 08.07.2015 р. №8627; від 15.07.2015 р. №8976; від 01.07.2015 р. №8313; від 31.07.2015 р. №32503; від 31.07.2015 р. №32504; від 27.08.2015 р. №9679; від 01.09.2015 р. №9939; від 01.09.2015 р. №9940; від 02.09.2015 р. №16752, з порушенням строків розрахунку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Однак, Відповідач зазначав, що п. 1 Постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 №734 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України», в п.1 Постанови Правління Національного банку України від 01.12.2014 №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», та п.1 Постанови Правління Національного банку України від 03.03.2015 №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» встановлено розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в ст. 1 та 2 Закону «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

З аналіз приписів Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», свідчить, що розрахунки в іноземній валюті повинні здійснюватись в строки, що не перевищують 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу.

Як встановлено приписами ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Проте, Суд звертає увагу на те, що підзаконний акт не може ні змінювати, ні доповнювати, ні скасовувати Закон. Принцип верховенства закону діалектично поєднаний з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Так, згідно з діючим законодавством України постанови Національного банку України є підзаконними актами і не можуть вносити будь-які зміни, доповнення, або змінювати закон.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 9 КАС України в разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Так, Відповідач як у акті перевірки, так і у запереченнях на позовну заяву покликався на те, що Позивачем порушено термін розрахунків.

Проте, оскільки системний аналіз імперативних приписів Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», свідчить, що розрахунки в іноземній валюті повинні здійснюватись в строки, що не перевищують 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу, Суд приходить до висновку про відсутність у діях Позивача порушень чинного законодавства, та як наслідок відсутність правових підстав для прийняття податковим органом податкового повідомлення - рішення.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до ч. 1статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 13.04.2016 року № винесене Головним управлінням ДФС у м. Києві по відношенню до ПП «ШЛЯХ - КОНТРАКТ».

3. Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь Приватного підприємства «ШЛЯХ-КОНТРАКТ» () судові витрати в сумі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук