Справа № 820/1067/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2017 р. № 820/1067/17
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цабеки К.Є.,

представника позивача - Третьякової Н.Ю.,

представника відповідача - Гончаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 у порядку адміністративного судочинства висунув вимоги: 1) визнати неправомірною відмову відповідача, відділу реєстрації місця проживання у Московському районі м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради у знятті з реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова; 2) зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що має намір оформити дозвіл на постійне місце проживання в Російській Федерації, у зв`язку з чим для зняття з реєстрації місця проживання в Україні двічі звертався через свого представника до Відділу реєстрації місця проживання Московського району м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації. Однак позивачу було відмовлено у зв`язку з ненаданням всіх необхідних документів, а саме посвідчення про приписку із внесенням запису про зняття з військового обліку та військового квитка. Оскільки Закон передбачає альтернативні вимоги щодо документів, які подаються, а саме можливість, подання військового квитка або посвідчення про приписку із відміткою про зняття з військового обліку, тому вважає дії відповідача неправомірними та необґрунтованими.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач, Департамент реєстрації Харківської міської ради з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що 06.01.2017 року та 16.01.2017 року було прийнято рішення про відмову позивачеві у знятті з реєстрації з посиланням на п.11 Правил реєстрації місця проживання та ст.9-1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з неподанням необхідного переліку документів, а саме - посвідчення про приписку із внесенням запису про зняття з військового обліку та військового квитка.

В судовому засідання представник відповідача заперечення підтримав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вивчивши доводи позову, заперечень проти позову, виконавши вимоги процесуального закону стосовно збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини спірних правовідносин, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, котрі врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що 05.01.2017 року представником позивача на адресу Відділу реєстрації місця проживання Московського району м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради було подано заяву про зняття з реєстрації місця проживання.

06.01.2017 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання шляхом проставлення відповідного запису на звороті названої заяви.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для прийняття цього рішення суб`єктом владних повноважень обрано положення п.11 Правил реєстрації місця проживання, а фактичною підставою слугувала відсутність відмітки про зняття громадянина з військового обліку Московського РВК м.Харкова.

17.01.2017 року представником позивача на адресу Відділу реєстрації місця проживання Московського району м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації було подано заяву про зняття з реєстрації місця проживання.

17.01.2017 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання шляхом проставлення відповідного запису на звороті названої заяви.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для прийняття цього рішення суб`єктом владних повноважень обрано положення п.11 Правил реєстрації місця проживання, а фактичною підставою слугувала відсутність військового квитка.

При цьому, суд відзначає, що згідно з копією паспорта громадянина України позивач значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7 зворот), згідно з нотаріально посвідченою заявою від 04.06.2016р. набув громадянство Російської Федерації (а.с.8) та має паспорт громадянина Російської Федерації, постійно мешкає на території Російської Федерації, але мав намір вибути до АДРЕСА_2 .

Перевіряючи відповідність дій суб`єкта владних повноважень вимогам закону, зокрема, ч.3 ст.2 КАС України, суд відзначає, що правовідносини з приводу зняття громадян з реєстрації місяця проживання регулюються Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Правилами реєстрації місця проживання (затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207) та Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. №921).

Так, згідно з ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника).

Статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Абзацом абз.2 п.11 Правил реєстрації місця проживання (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207) також передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

З огляду на наведені приписи матеріального права, суд доходить висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень наділений законом компетенцією на вирішення питання з приводу зняття громадянина з місця проживання, однак, реалізація цієї владної управлінської функції повинна відповідати ч.2 ст.19 Конституції України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Таким законом є Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ч.1 ст.1 згаданого закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У силу приписів ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

До матеріалів справи долучена копія приписного свідоцтва позивача, з якого вбачається, що позивач придатний до військової служби, до 02.2011 року мав відстрочку від призову на строкову військову службу на підставі ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

У ході розгляду справи судом встановлено, що при першому зверненні до суб`єкта владних повноважень посвідчення про приписку до призовної дільниці не містило відбитку печатки про зняття громадянина з військового обліку, а при повторному зверненні така відмітка вже була наявна з датою 20.10.2012р. чим і зумовлена відмінність фактичних підстав для прийняття суб`єктом рішень за зверненнями від 05.01.2017р. та від 17.01.2017р.

Частиною 8 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що після набрання чинності Указом Президента України щодо проведення чергового призову: призовники, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці; у разі якщо за будь-яких обставин повістка не надійшла, громадяни призовного віку зобов`язані з`явитися до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову, визначеного Указом Президента України; призовники, які змінили місце проживання, зобов`язані в семиденний строк прибути до районного (міського) військового комісаріату за новим місцем проживання для взяття на військовий облік; керівники підприємств, установ, організацій і навчальних закладів незалежно від підпорядкування та форм власності на вимогу військових комісаріатів забезпечують своєчасне прибуття громадян призовного віку до призовних дільниць.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності за правилами ст..ст.11, 86 КАС України, суд не встановив обставин, котрі б слугували нездоланними перешкодами для виконання позивачем військового обов`язку після закінчення строку дії відстрочки, тобто після 02.2011р.

Окрім того, розглядаючи справу, суд бере до уваги, що згідно з ч.2 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» органи виконавчої влади, що здійснюють реєстрацію місця проживання чи перебування осіб, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад зобов`язані: здійснювати реєстрацію за місцем проживання або перебування чи зняття з реєстрації призовників, військовозобов`язаних та резервістів лише в разі наявності в їхніх військово-облікових документах позначок військових комісаріатів відповідно про зняття з військового обліку або про перебування на військовому обліку за місцем проживання або перебування.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників та військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які 1) на військовий облік призовників: приписані до призовних дільниць; які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають приписці до призовних дільниць; 2) на військовий облік військовозобов`язаних: звільнені з військової служби в запас; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу"; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби поліцейські, особи начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (крім осіб, прийнятих на службу цивільного захисту у порядку, визначеному Кодексом цивільного захисту України, до проходження строкової військової служби), Державної кримінально-виконавчої служби України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; виключені з військового обліку Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу; які досягли граничного (27-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Отже, оскільки позивач станом на час звернень до органу реєстрації вже не був призовником (адже досяг 27 річного віку), то не був звільнений від обов`язку подати до суб`єкта владних повноважень військовий квиток, котрий повинен був отримати після спливу 27 років (тобто починаючи з 19.10.2014 року), із відміткою про постановку на військовий облік та зняття з військового обліку.

Відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання (затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, військового квитка або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Суд вважає, що даний припис є безумовним і не міг бути залишений суб`єктом владних повноважень поза увагою при виконанні управлінської функції.

З пояснень представників сторін, котрі в цій частині повністю узгоджуються з обставинами фактичної дійсності, судом встановлено, що ані при першому, ані при другому зверненні від імені позивача до суб`єкта владних повноважень військового квитка не подавалось, позаяк позивач такого документа не одержував.

Відносно посвідчення про приписку до призовної дільниці суд зазначає, що з листа військового комісару Московського РВК м.Харкова №1342 від 25.07.2017р. слідує, що приписне свідоцтво (яке подавалось до суб`єкта владних повноважень) недійсне ще з 20.10.2012р., до військового комісаріату за одержанням військового квитка громадянин України ОСОБА_1 не звертався, з військового обліку не знятий.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що як під час першого звернення до суб`єкта владних повноважень від 05.01.2017р., так і під час другого звернення від 17.01.2017р. від імені позивача суб`єкту владних повноважень було надано недійсний документ приписне свідоцтво, у той час як існування такої обставини є підставою для прийняття рішення про відмову у знятті з реєстрації як за приписами ст.9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», так і за приписами п.11 Правил реєстрації місця проживання (затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207).

Перевіривши добуті докази, суд доходить висновку, що за відсутності належних та допустимих у розумінні ст.70 КАС України доказів відношення позивача як громадянина України до військового обов`язку, суб`єкт владних повноважень (котрий у спірних правовідносинах провадить державну політику з приводу обліку місць проживання громадян на території України) мав іншого варіанту правової поведінки, окрім прийняття рішення про відмову у знятті з місця реєстрації проживання.

Виявлені судом у ході відправлення правосуддя ознаки одночасної належності позивача, громадянина ОСОБА_1 і до громадянства України, і до громадянства Російської Федерації виходять поза межі предмету доказування у даній адміністративній справі, а відтак не підлягають остаточному з`ясуванню.

За правилами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судом при дослідженні обставин спірних правовідносин не виявлено ознак протиправності у діях відповідача як органа реєстрації та не виявлено існування у позивача порушеного суб`єктивного права, то з огляду на положення ч.1 ст.2 КАС України суд не знаходить підстав для задоволення заявлених по справі вимог.

Керуючись ст.ст.6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст..ст.7-11, ст.ст.158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 01.08.2017 року.

Суддя Старосєльцева О.В.

.