Справа № 805/1985/17-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 р. Справа №805/1985/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

при секретарі судового засідання Кудрі В.Г.

за участю представників стороні:

від позивача - Вакарчук К.А. довір. від 06.01.2017 року № 01-04/31

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Донецького

обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача Державного підприємства «Селидіввугілля»

третя особа Селидівський міський центр зайнятості

про стягнення адміністративно-господарських санкцій

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році в сумі 4924736 грн. 15 коп.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що відповідачем не забезпечене працевлаштування інвалідів у 2016 році відповідно до нормативу, визначеному чинним законодавством України, тому Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» на нього покладений обов'язок нарахувати та сплачувати фінансово - господарські санкції.

Враховуючи наведене та те, що відповідачем адміністративно - господарські санкції в сумі 4924736 грн. 15 коп. у добровільному порядку не сплачені, просить стягнути зазначену суму.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що Державне підприємство «Селидіввугілля» виконало вимоги Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», самостійно надавало до центру зайнятості звітність про наявність вільних робочих місць, де були зазначені усі вільні посади, зокрема зазначалась кількість інвалідів для працевлаштування.

Зазначає, що підприємством протягом 2016 року працевлаштовані 14 інвалідів, тобто відповідач вживав заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів та не відмовляв у такому працевлаштуванні.

Вказує на те, що позивачем не надано суду доказів того, що органи, на які покладений обов'язок працевлаштування інвалідів направляли у 2016 році до відповідача інвалідів для працевлаштування і їм було відмовлено у прийомі на роботу, або що інваліди зверталися безпосередньо до відповідача із заявами про працевлаштування і їм було відмовлено у прийнятті на роботи, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому відсутні підстави для застосування до підприємства адміністративно - господарських санкцій.

Враховуючи наведене, просить в задоволені позовної заяви відмовити.

Ухвалою від 05.07.2017 року до участі у справі в якості третьої, особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучений Селидівський міський центр зайнятості (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 41 а, ).

Представник позивача у судовому засіданні доводи позовної заяви підтримав, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення на позовну заяву.

Предстанивк третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його участю не надав.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, заперечень, суд з'ясував наступні обставини справи.

Державне підприємство «Селидіввугілля» зареєстроване як юридична особа, включене до Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій (), знаходиться за юридичною адресою: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, 41 (а.с. 21-24).

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів Державного підприємства «Селидіввугілля» за 2016 рік від 09.02.2017 року, наданого до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу (осіб) становить 8536 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 288, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 341 особа, фонд оплати праці штатних працівників складає 793161 грн. 50 коп., середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 92919 грн. 50 коп., сума адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 4924733 грн. 50 коп. (а.с. 6)

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Державне підприємство «Селидіввугілля» протягом 2016 року надавало звіти до відповідних центрів зайнятості про наявність вакансій(а.с. 18-20).

Згідно листа Селидівського міського центру зайнятості від 15.05.2017 року № 02/1470 протягом 2016 року на підприємство ДП «Селидіввугілля» направлена для працевлаштування 1 особа з числа інвалідів, яка була працевлаштована (а.с. 17).

Згідно листа Селидівського міського центру зайнятості від 13.06.2017 № 02/1845 наданого на запит ДП «Селидіввугілля» від 12.06.2017 року № 11/114, протягом 2016 року на обліку перебувало 70 осіб з обмеженими фізичними можливостями, з них працевлашитовано 18 осіб, ПД «Селидіввугілля» та його відокремленими підрозділами за цей період було надано 4 звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», на які працевлаштовано 4 безробітних з числа інвалідів(а.с. 40).

На вимогу суду Селидівський міський центр заянятості надав лист від 18.07.2017 року № 2447 та повідомив, що протягом 2016 року ДП «Селидіввугілля» було надано 2 звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу», 12.08.2016 року до ДП «Селидіввугілля» для працевлаштування Селидівським міським центром зайнятості була направлена особа, яка була працевлаштована.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить стягнути адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначені для працевлаштування інвалідів у 2016 році в сумі 4924736 грн. 15 коп.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень, суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до підпункту третього пункту четвертого Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26 вересня 2002 року, Фонд соціального захисту інвалідів, як урядовий орган державного управління (та його територіальні відділення) відповідно до покладених на нього завдань, здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, позивач у справі - орган владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції у сфері соціального захисту інвалідів, в тому числі контроль щодо забезпечення інвалідів робочими місцями.

Стаття 19 зазначеного Закону встановлює для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Як свідчить звіт Державного підприємства «Селидіввугілля» за 2016 рік, наданого до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу (осіб) становить 8536 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 288, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 341 особа.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Згідно ст. 19 Закону підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, з урахування причин інвалідності, з урахуванням побажань інвалідів, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медиком - соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою КМ України від 31.01.2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, та не спростовано позивачем, відповідач протягом 2016 року регулярно надавав звіти із зазначенням вакансій для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями до Селидівського міського центру зайнятості.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

За змістом вищевказаних норм чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, створення підприємством для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації неможливе без наявності інваліда, пошуком якого зобов'язані займатися органи працевлаштування, визначені у ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»; на підприємства покладений обов'язок із забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вжив усі необхідні та можливі заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів, інформація про наявність вакансій, виділення робочих місць та бажання підприємства працевлаштувати інвалідів до центру зайнятості надавалась вчасно протягом 2016 року.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, в розумінні ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Матеріали справи свідчать про виконання відповідачем обов'язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні по забезпеченню певної кількості робочих місць для інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення сум адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ст. 2, ст. 11, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 122-154, ст. 160 - 163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році в сумі 4924736 грн. 15 коп. - відмовити повністю.

Постанова Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У судовому засіданні 02.08.2017 року проголошена вступна та резолютивна частина постанови, повний текст постанови виготовлений 07.08.2017 року.

Суддя Давиденко Т.В.