Справа № 640/6520/17
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/6520/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛСТАР» до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування постанов про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Директор ТОВ «Палстар» Палєв О.Ю. звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №20-01-4309/0447-0214 прийняту ГУ Держпраці у Харківській області 24.03.2017 року, скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №20-01-4309/0447-0215 прийняту ГУ Держпраці у Харківській області 24.03.17р., та покласти судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок ГУ Держпраці у Харківській області. В обгрунтування зазначених підстав посилається на наступне. З 03 по 10 березня 2017 року на ТОВ «Палстар» працівниками ГУ Держпраці у Харківській області була проведена перевірка додержання суб'єктом господарства законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. За результатом перевірки було складено акт №20-01-4309/0447. 03.04.2017 року посадовими особами ТОВ «Палстар» були отримані оскаржувані постанови про накладення штрафу, прийняті на підставі вказаного Акту перевірки: постанова №20-01-4309/0447-0214 від 24.03.17, відповідно до якої встановлено порушення ч.1 та 3 ст. 24 КЗпП, а саме: роботодавець використовує працю іноземців без трудового договору та без наявності виданого державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства; постанова №20-01-4309/0447-0215 від 24.03.17 року, відповідно до якої встановлено порушення ч.1 ст. 8 ЗУ «Про зайнятість», а саме: трудові договори з усіма працівниками у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу або розпорядження не оформлено та не повідомлені органи ДФС. Позивач категорично не погоджується з вказаним актом та вважає його незаконним та необгрунтованим, а постанови про накладення штрафу - такими, що підлягають скасування, оскільки між ТОВ «ПАЛСТАР» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент проведення перевірки були відсутні будь-які трудові відносини, дані особи не входили до трудового колективу товариства, не виконували трудові обов'язки, так як наслідок товариство не сплачувало їм заробітну плату. Відповідно до постанови про накладення штрафу №20-01-4309/0447-0214 від 24.03.17 посадовими особами відповідача було накладено на позивача штраф на підставі п.5 ч.1 ст. 53 ЗУ «Про зайнятість», який втратив чинність з 2013 року у зв'язку із набранням чинності ЗУ «Про зайнятість населення», а отже не може слугувати підставою для встановлення штрафних санкцій для товариства. Також, у посадових осіб територіального відділення Державної інспекції України з питань праці були відсутні підстави для проведення позапланової перевірки.

Представник позивача ТОВ «Палстар» Тараніна О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ Держпраці у Харківській області Перепелиця Г.Б. в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, та просила відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що на підставі листа юридичної особи - СБУ Управлінням Держпраці було отримано згоду центрального органу (Державної служби України з питань праці) на проведення перевірки ТОВ «Палстар», та за актом перевірки були виявлені порушення ч.1 та ч.3 ст. 24 КЗпП України. Під час перевірки співробітниками УСБУ в Харківській області та ГУ ДМС України в Харківській області були виявлені громадяни Азербайджану: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які працювали у кафе «Хінкальня» без відповідного дозволу на працевлаштування. До листа СБУ були додані їх пояснення. 03.03.2017 року під час спільної перевірки встановлено, що вказані громадяни Азербайджану були допущені до роботи без оформлення трудових договорів (контрактів).

Тому вказані постанови були винесені відповідачем з дотриманням норм чинного законодавства.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до вимог статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який серед іншого реалізує державну політику у сферах охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 390, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці. Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідачем на підставі листа УСБУ в Харківській області отримано згоду на проведення позапланової перевірки позивача у центрального органу виконавчої влади - Державної служби України з питань праці.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

20.02.2017 року відповідачем було прийнято наказ №01.01-07/293 та складено направлення на проведення перевірки суб'єкта господарювання, яке спрямоване позивачу.

Посилання позивача в позові на відсутність у відповідача підстав для проведення позапланової перевірки суд вважає необгрунтованим, оскільки позов не містить вимог щодо оскарження наказу про проведення такої перевірки.

Під час судового розгляду справи позивачем не надано доказів, які б свідчили про порушення суб'єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при проведенні перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування в ТОВ «Палстар».

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідачем було прийнято акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №20-01-4309/0447 , де зазначено, що позивачем було порушено ч.1, 3 ст. 24 КЗпП, та ч.2 ст. 8 ЗУ №803. Зазначений акт в судовому порядку не оскаржено.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка.

На підставі вказаного наказу були прийняті дві оскаржувані постанови від 24.03.2017 року за №20-01-4309/0447-02-14 та за №20-01-4309/0447-0215, де також вказано про вказані порушення норм про працю.

Відповідно до постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.03.2017 року №20-01-4309/0447-0215, було встановлено порушення ч., 3 ст. 24 КУпАП, трудові договори з усіма працівниками у письмовій формі шляхом укладення контракту або видання наказу, або розпорядження не оформлено та не повідомлені органи ДФС.

Щодо наявності фактів порушення позивачем - ТОВ «Палстар» законодавства про працю, суд зазначає таке.

Частина друга ст. 2 КЗпП України визначає, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалось, в акті перевірки вказано, що позивач використовує найману працю без належного документального оформлення на робочому місці.

Представником відповідача в підтвердження фактичного допуску до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано до суду письмові пояснення останніх, які належними та допустимими доказами спростовані позивачем не були.

Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

У ст. 265 КЗпП України визначено відповідальність за порушення законодавства про працю. Так, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - пятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 509 затвердив Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" від 17.07.2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з п. 8 Порядку № 590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу №20-01-4309/0447-0215 від 24.03.2017 року дотримано вимоги Порядку № 509, а тому приходить до висновку про її правомірність, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Окрім цього, відповідачем була прийнята ще одна оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.03.2017 року №20-01-4309/0447-0214, відповідно до якої позивачем було порушено ч.2 ст. 8 ЗУ №803 «Про зайнятість» та ч.1 ст. 53 ЗУ №5067 «Про зайнятість населення», а саме роботодавець використовує працю іноземців без трудового договору та без наявності виданого державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства.

Але, ЗУ №803 «Про зайнятість», яким керувався відповідач при винесенні вказаної постанови втратив чинність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, при винесенні постанови від 24.03.2017 року №20-01-4309/0447-0214 про накладення штрафу на позивача діяв не на підставі та не в спосіб, що передбаченим чинним законодавством, тому вона підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 87, 94 КАС України в зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати в розмірі 1600 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст.4,8,11,94,99,159,160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛСТАР» - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.03.2017 року №20-01-4309/0447-0214 складену заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко О.М. відносно ТОВ «ПАЛСТАР».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛСТАР» судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії цієї постанови.

СУДДЯ