Справа № 463/2878/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/8314/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Личаківського районного суду м.Львова від 13 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання, -

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2017 року позивач - Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України звернулося в суд з позовною заявою про примусове видворення громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 та його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

В обґрунтування позовних вимог, покликаючись на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року у справі № 444/1326/17, зазначає, що відповідач з метою нелегально іммігрувати до європейських країн незаконно у складі групи осіб вчинив перетин державного кордону України поза межами пунктів пропуску із України в ОСОБА_3 на ділянці відділу прикордонної служби «Рава-Руська» на напрямку 633 прикордонного знаку на відстані близько 700 метрів від лінії Державного кордону, що відноситься до Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого 09.06.2017 був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Рава-Руська» Львівського прикордонного загону.

Вказаною постановою суду відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відсутність у відповідача необхідних коштів для придбання проїзних документів, документів на право перебування на території України та родинних зв'язків, а також його намір нелегальним шляхом потрапити до країн Західної Європи є підставою для примусового його видворення за межі території України.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 13 червня 2017 року адміністративний позов задовлено. Примусово видворено громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України. Постановлено затримати громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, представник відповідача оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 09 червня 2017 о 22:20 год. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» у складі групи осіб на напрямку 633 прикордонного знаку на відстані близько 700 м від лінії Державного кордону під час подолання загороджувального паркану на території відділу прикордонної служби «Рава-Руська», що відноситься до Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Республіки Польща поза пунктами пропуску.

За такі дії відповідача постановою Жовківського районного суду Львівської області притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

12 червня 2017 року рішенням начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Львівського прикордонного загону відповідача повернуто за межі України із зобов'язанням покинути територію України до 15.06.2017.

Оскільки громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України та родичів на території України не має, позивач звернувся до суду з позовом про його примусове видворення за межі України, його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Із відібраних у відповідача пояснень судом першої інстанції встановлено, що нелегальний перетин державного кордону України здійснений ним з метою мігрувати в країни Європейського союзу для подальшого працевлаштування.

Крім того, відповідач не заперечує, що можливості покинути територію України у нього на даний час немає через відсутність власних коштів, будь-які родинні зв'язки на території України у нього відсутні.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 " Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію".

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства,на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Примусове видворення іноземця та особи без громадянств здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до статті 16 цього закону реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України. Правила реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до цього Закону.

Згідно з ст. 26 "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За приписами ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Судом встановлено, що відповідач міг встановленим порядком, передбаченим законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України, іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання або тимчасово прибути на працевлаштування на визначений термін. Натомість відповідач, переслідуючи мету незаконного перетину державного кордону України в напрямку Західної Європи, без документів та коштів для добровільного повернення на батьківщину, обрав найбільш легкий та незаконний спосіб.

Такі дії відповідача можуть загрожувати національним інтересам безпеки України, охорони громадського порядку та правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Слід зазначити, що відповідач не звертався до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відтак останній не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", однак відповідачем на розгляд суду не надано належних та допустимих доказів їх існування.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, враховуючи відсутність обставин, передбачених статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", що унеможливлюють примусове видворення за межі території України, та обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м.Львова від 13 червня 2017 року у справі № 463/2878/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. В. Гуляк

Ухвала складена в повному обсязі 03.08.2017.