Справа № 127/27309/14-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

31 липня 2017 року м. Київ К/800/26007/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги Вінницької районної ради Вінницької області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2015 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано розпорядження районного голови Вінницької районної ради Вінницької області Сітарського С.М. від 26.11.2014 р. № 58-рк про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючої справами виконавчого апарату районної ради з 26.11.2014 р. відповідно до частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату районної ради та її виконавчого апарату; зобов'язано Вінницьку районну раду Вінницької області поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді керуючої справами виконавчого апарату Вінницької районної ради Вінницької області з 26.11.2014 р.; зобов'язано Вінницьку районну раду Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячного заробітку за період з 26.11.2014 р. по день фактичного поновлення ОСОБА_1 на роботі, із утриманням обов'язкових податків та зборів з даної суми до Державного бюджету України.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Вінницької районної ради Вінницької області Сітарського С.М. від 26.11.2014 р. №58-рк "Про звільнення ОСОБА_1."; поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого справами виконавчого апарату районної ради з дня незаконного звільнення 26.11.2014 р.; стягнуто з Вінницької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення з 26.11.2014 р. по 14.09.2015 р. включно в сумі 46497,08 грн.; стягнуто з районного бюджету Вінницької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2017 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року скасовано в частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в цій частині прийнято нову постанову, якою стягнуто з Вінницької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.11.2014 р. по 14.09.2015 р. включно в сумі 46497,08 грн без врахування суми виплаченої вихідної допомоги та утримання обов'язкових податків та зборів.

Це судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення, а посилання при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу ні пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" є помилковим, оскільки викладені в ньому роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема, частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України № 3248-ІV від 20.12.2005 р.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 р. № 6-5Пцс16.

Крім того, відповідно до положень статті 171.1 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, роботодавець, який виконує рішення суду в частині виплати доходу у розмірі середньої заробітної плати за вимушений прогул, має виконувати усі функції податкового агента визначених Податковим кодексом України.

У касаційній скарзі Вінницька районна рада Вінницької області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення, а справу в частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу має розраховуватися з урахуванням отриманих позивачем сум допомоги по безробіттю, а всі необхідні податки і збори повинні бути включені до вказаної суми і не можуть утримуватися додатково.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вінницької районної ради Вінницької області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак