Справа № 804/14965/13-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2017 р. м. Київ К/800/31930/14

К/800/34824/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (головує в судовому засіданні),

Головчук С.В.,

Штульман І.В.,

секретаря судового засідання Крапивки Л.А.,

за участі представника Державної фіскальної служби України Діанова О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Міністерства доходів і зборів України про стягнення коштів, визнання недійсним запису у трудовій книжці та зобов'язання внести зміни до трудової книжки,

за касаційними скаргами ОСОБА_5 та Міністерства доходів і зборів України, правонаступником якого є Державна фіскальна служба України, на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року,

встановив:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області), Міністерства доходів і зборів України про:

- стягнення 23170,76 грн, з яких: 4656,52 грн - невиплачена сума заробітної плати (грошового забезпечення) за період з 31 травня 2007 року по 16 липня 2013 року, 11824,96 грн - середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, 1689,28 грн - середній заробіток за час вимушеного прогулу, 5000,00 грн - моральна шкода;

- визнання недійним запису у трудовій книжці №16;

- зобов'язання внести зміни до трудової книжки, а саме: запис про роботодавця - «Державна податкова адміністрація України», відомості про роботу - «прийнятий на посаду оперуповноваженого другого сектору відділу візуального спостереження міжрегіонального управління із оперативного документування управління податкової міліції органів ДПА у Дніпропетровській області», додати запис про перейменування Державної податкової адміністрації України в Державну податкову службу України із зазначенням дати та підстави перейменування, додати запис про реорганізацію Державної податкової служби України в Міністерство доходів і зборів України із зазначенням дати та підстави перейменування, змінити запис про дату звільнення з « 16 липня 2013 року» на « 26 липня 2013 року», змінити запис «відомості про роботу» із «звільнений зі служби в податковій міліції органів Державної податкової служби» на «звільнений у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) з посади старшого оперуповноваженого управління податкової міліції ДПС у Дніпропетровській області».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_5 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1358,75 грн. Визнано недійсним запис №16 у трудовій книжці ОСОБА_5 Зобов'язано Міністерство доходів і зборів України видати наказ, в якому вказати днем звільнення день видачі позивачу трудової книжки - 26 липня 2013 року та внести в трудову книжку відповідний запис. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 240,88 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що суди необґрунтовано відмовили у задоволенні позову в частині внесення змін до трудової книжки позивача, не дослідили надані ним докази на підтвердження того, що протягом 2007-2013 років йому не виплачувалось грошове забезпечення у повному розмірі, а також необґрунтовано відхили його доводи в частині розрахунку завданої відповідачами моральної шкоди.

Міністерство доходів і зборів України у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржувані судові рішення і прийняти нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги зазначає, що суди, стягнувши на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не врахували відсутність встановленого факту вимушеного прогулу. Оскільки позивач проходив службу в органах податкової міліції, на нього не розповсюджуються положення Кодексу законів про працю України. Вважає, що суди помилково застосували при вирішенні справи норми Інструкції МВС України від 30 грудня 2005 року №1276, оскільки Міністерство доходів і зборів України не керується цим нормативним актом у своїй діяльності.

Справа слухається за відсутності ОСОБА_5 та представника ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судами встановлено, що з 31 травня 2007 року ОСОБА_5 проходив службу в органах податкової міліції Державної податкової служби України.

Наказом Державної податкової служби України від 12 липня 2013 року №0072-од старшого оперуповноваженого управління податкової міліції ДПС у Дніпропетровській області ОСОБА_5 звільнено з посади та податкової міліції з 16 липня 2013 року у запас Збройних Сил України через скорочення штатів за підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Трудова книжка, військовий квиток та витяг наказу про звільнення отримано позивачем 26 липня 2013 року, що підтверджується копією розписки.

У трудовій книжці вчинено запис від 16 липня 2013 року про те, що позивача звільнено зі служби в податковій міліції органів Державної податкової служби на підставі наказу ДПС України від 12 липня 2013 року №0072-од.

Суди встановили, що при звільненні позивачу нараховано одноразову грошову допомогу в розмірі 10685,15 грн, яка виплачена йому частково 19 серпня 2013 року, а остаточний розрахунок з ним проведено 3 жовтня 2013 року.

Звернення до суду з цим позовом позивач обґрунтовував тим, що йому не нараховано заробітну плату (грошове забезпечення) за червень 2007 року, а при нарахуванні протягом 2007-2013 років заробітної плати та при утриманні з неї обов'язкових платежів відповідачем недоплачено кошти в сумі 3797,21 грн. Оскільки відповідачем проведено з ним повний розрахунок лише 3 жовтня 2013 року, тому, враховуючи дату звільнення (16 липня 2013 року), відбулась затримка розрахунку при звільненні (56 днів). Крім того, трудова книжка видана позивачу не в останній робочий день, а 26 липня 2013 року, і зазначені у ній відомості є неправильними та потребують виправлення.

Приймаючи рішення про задоволення позову частково, суди виходили з обґрунтованості позовної вимоги позивача щодо зміни дати звільнення та стягнення середнього заробітку за 8 днів вимушеного прогулу, оскільки факт затримки видачі трудової книжки підтверджений матеріалами справи.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114).

Враховуючи, що нормами спеціального законодавства не врегульований порядок видачі трудової книжки при звільненні особи зі служби, у даному випадку слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції №58 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Пунктом 4.2 Інструкції №58 визначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до частини п'ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, підставою для відповідальності роботодавця за затримку видачі звільненому працівнику його трудової книжки є наявність вини роботодавця, а саме: вчинення ним протиправних дій чи допущення протиправної бездіяльності, які спричинили таку затримку.

Суди встановили, що датою звільнення позивача згідно з наказом Державної податкової служби України від 12 липня 2013 року №0072-од є 16 липня 2013 року, проте з вини роботодавця позивач отримав трудову книжку лише 26 липня 2013 року.

У зв'язку з цим суди правильно визнали недійсним запис №16 у трудовій книжці ОСОБА_5 та зобов'язали Міністерство доходів і зборів України видати наказ, в якому вказати днем звільнення день видачі позивачу трудової книжки - 26 липня 2013 року і внести в трудову книжку відповідний запис.

Враховуючи, що затримка у видачі трудової книжки позивачу становить 8 робочих днів, суди обґрунтовано стягнули з ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за цей час у розмірі, обчисленому за правилами Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Що стосується позовних вимог про зобов'язання внести зміни до трудової книжки відповідно до пункту 2.15 Інструкції №58, згідно з яким якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.18 Інструкції №58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби.

Суди встановили, що до трудової книжки позивача внесено дані про прийняття його на службу в органах податкової міліції згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 2007 року №0065-о/д та дані про звільнення зі служби відповідно до наказу Державної податкової служби України від 12 липня 2013 року №0072-о/д.

Оскільки позивач проходив службу в органах податкової міліції, і в такому випадку передбачається інший порядок ведення трудових книжок, суди обґрунтовано виходили з відсутності підстав для внесення змін до трудової книжки у спосіб, який просить позивач.

Враховуючи відсутність у справі доказів, які б підтверджували, що діями чи бездіяльністю відповідачів позивачу завдано моральних чи фізичних страждань, суди правильно відмовили у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) позивача за період з 31 травня 2007 року по 16 липня 2013 року, невиплаченої на думку позивача внаслідок помилок відповідача при її нарахуванні, суди вважали їх безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Також суди встановили із витягу з розрахункових відомостей, що заробітна плата (грошове забезпечення) позивача за червень 2007 року, виплачена йому в липні 2007 року, у зв'язку чим підстави для її стягнення відсутні.

Стосовно позовних вимог про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно з наказом про звільнення ОСОБА_5 від 12 липня 2013 року №0072-о/д позивачу передбачено виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Суди встановили, що одноразову грошову допомогу виплачено позивачу частково 19 серпня 2013 року, а остаточний розрахунок з ним проведено 3 жовтня 2013 року, тобто, відбулась затримка при розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, суди виходили з того, що порядок проходження служби в органах внутрішніх справ регламентується спеціальним законодавством, а саме Положенням №114, яким не передбачено проведення таких виплат.

Верховний Суд України у постанові від 17 липня 2015 року (справа № 21-8а15) зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Податковим кодексом України та Положенням №114, які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений КЗпП України.

У статті 116 КЗпП України визначено строки розрахунку при звільненні працівника, порушення яких роботодавцем відповідно до статті 117 цього Кодексу є підставою для виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За таких обставин, за правилами статті 227 КАС України справа в частині позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд в цій частині.

Вирішуючи решту позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права, тому їх рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та Міністерства доходів і зборів України, правонаступником якого є Державна фіскальна служба України, задовольнити частково.

Скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а справу в цій частині направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Штульман І.В.