Справа № 622/687/16-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 р. Справа № 622/687/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гур'євої Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Золочівська ПМК" на постанову Золочівського районного суду Харківської області від 26.09.2016р. по справі №622/687/16-а

за позовом ОСОБА_3

до Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю "Золочівська ПМК"

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду із адміністративним позовом до Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним рішення відповідача від 28.03.2016 року №697-02/13 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 з 06.01.2016 року;

- зобов'язати Дергачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 з 06.01.2016 з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 15.07.1982 по 31.12.1991, що підтверджується довідкою №52 від 14.05.09 виданою ВАТ Золочівська МСПМК - 11 та з 08.12.1995 по 14.01.2009, що підтверджується результатами атестації робочих місць затверджених наказами №70 від 08.12.2000 та № 54 від 18.09.2005 по ВАТ Золочівська МСПМК -11.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 23.12.2015 року при зверненні до УПФ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 надав трудову книжку, усі необхідні пільгові довідки та виписки з наказів про результати проведення атестації робочого місця, що підтверджували його роботу на відповідних роботах, що давали право на пільгову пенсію, проте відповідачем невмотивовано відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області 26.07.2016 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено в якості третьої особи Товариство з додатковою відповідальністю "Золочівська ПМК".

Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 26.09.2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано дії Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області по відмові у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 протиправними.

Зобов'язано Дергачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи: роботу на посадах працівників, яким підтверджено право на пенсію за віком згідно зі списком №2 в період з 15.07.1982 року по 31.12.1991 року та з 05.09.2000 року по 14.01.2009 року.

Стягнуто з Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок коштів бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, Товариством з додатковою відповідальністю "Золочівська ПМК" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Золочівського районного суду Харківської області від 26.09.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на протиправність та необґрунтованість судового рішення, невірну оцінку судом першої інстанції доказів, що призвело до помилкових висновків та ухвалення помилкового судового рішення.

Вказує, що документально та належним чином підтверджений стаж роботи позивача на роботах з шкідливими і важкими умовами праці (за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджується Кабінетом Міністрів України), і за результатами атестації робочих місць становить період часу з 15.07.1982 по 31.12.1991, тобто лише 09 років 05 місяців 17 днів. Підтвердженням саме цього часу роботи є наявна в матеріалах справи пільгова довідка про спеціальний стаж роботи лише у період з 15.07.1982 по 31.12.1991. Таким чином, на думку апелянта, лише час роботи позивача на роботах за Списком №2, який становить 09 років 05 місяців 17 днів, можливо вважати доведеним належним чином. А тому, за відсутності необхідного стажу, позивач не має права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні не підтримав вимоги апеляційної скарги третьої особи, проте зазначив, що відповідач правомірно відмовив у призначенні позивачу пенсії.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.

На підставі ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів визнала за можливе розглянути справу без участі уповноваженого представника третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач 23.12.2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Харківської області із заявою про призначення йому пенсії з 06 січня 2016 року за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій посад і показників, затверджених КМУ за результатами атестації робочих місць.

Рішенням від 23.03.2016 року №2 Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Харківської області відмовило у призначенні пенсії.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач зазначив на недоведеність пільгового стажу у необхідній кількості для відповідної пенсії, з необхідних 12 років 6 місяців, підтверджено лише 09 років 05 місяців 17 днів.

Відповідачем не заперечувалось наявність у позивача пільгового трудового стажу на роботах із шкідливими та важкими умовами праці за списком №2 у період з 15 липня 1982 року по 31 грудня 1991 року. Проте, період роботи позивача з 01 січня 1992 року по 14 січня 2009 року не було зараховано відповідачем до стажу роботи за Списком №2. Фактичною підставою для незарахування вказаного періоду, слугувало те, що відповідач здійснив кілька спроб витребувати підтверджуючі довідки за інші періоди роботи позивача, проте підприємствами не були надані підтверджуючі довідки.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду із даним позовом.

Рішення суду першої інстанцїі згідно положень ч. 1 ст. 195 КАС України переглядається в межах апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи працю позивача у період з 15.07.1982 року по 31.12.1991 року на посаді, яка дає право на пенсію за віком згідно зі списком №2, що підтверджується довідкою ВАТ "Золочівська МСПМК №11" та, що визнано відповідачем, а також працю позивача на посаді, яка дає право на пенсію за віком згідно зі списком №2 в період з 05.09.2000 року по 14.01.2009 року за результатами атестації робочого місця, що встановлено судом, дії відповідача по відмові у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 є протиправними, так як на момент звернення позивач мав необхідний стаж пільгової роботи, що перевищував необхідний згідно пункту б) ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяв на момент звернення позивача), відповідно позивач мав вправо на пенсію на пільгових умовах, в зв'язку з чим права позивача підлягають захисту, а позов частковому задоволенню, так як позивачем не доведено проведення атестації його робочого місця з 08.12.1995 року по 05.09.2000 року.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до пункту б) ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин), працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Стаття 12 цього ж Закону визначає, що право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Відповідно до вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), передбачено також, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

За приписами частини 2 статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Виходячи із аналізу вказаних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право особи на призначення на пенсії на пільгових умовах, орган Пенсійного фонду приймає уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, а у разі відсутності правонаступника періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується в окремому порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном.

При цьому, обов'язок перевіряти документи, подані для призначення (перерахунку) пенсій покладений на органи пенсійного фонду.

Згідно даних трудової книжки позивача встановлено, що він 01.11.1990 року на підставі наказу в порядку переведення до орендного підприємства «Золочівський МСПМК-11» зарахований електрогазозварювальником ІV розряду.

26.02.1996 року позивачу присвоєно V розряд електрогазозварювальника того ж підприємства.

30.12.1996 року на підставі відповідного наказу позивач звільнений в порядку переведення до відкритого акціонерного товариства "Золочівський МСПМК-11". Також, 30.12.1996 року позивач зарахований в порядку переведення до ВАТ "Золочівський МСПМК-11" на посаду електрогазозварювальника V розряду. 01.08.2000 року позивачу присвоєно VІ розряд електрогазозварювальника того ж підприємства.

08.12.2000 року наказом ВАТ "Золочівський МСПМК-11" №70 на підставі карти умов праці робочого місця електрогазозварювальників виданої ХНМТЦ «Медицина труда» та протоколів дослідження повітря зачинених приміщень заміру шуму та вібрації, замірів метеорологічних факторів від 05 вересня 2000 року на підставі засідання атестаційної комісії, встановлено вважати робоче місце електрогазозварювальників у відповідності до Списку №2, наказано, на підставі викладеного вважати таким, що пройшов атестацію робочого місця електрогазозварювальника - ОСОБА_3

Згідно карти умов труда ПМК-11 за результатами атестації робочого місця 05.09.2000 року встановлено, що робоче місце електрогазазварювальника ПМК-11 має у наявності чотири фактори І ступеня та характеризується шкідливими умовами труда та відповідає Списку №2.

Згідно карти умов труда ПМК-11 за результатами атестації робочого місця 14.09.2005 року встановлено, що робоче місце електрогазозварювальника ПМК-11 має у наявності чотири фактори І ступеня та характеризується шкідливими умовами труда та відповідає Списку №2.

Того ж року головою атестаційної комісії вказаного підприємства затверджено перелік професій та посад, працівники, яким підтверджено право на пенсію за віком згідно зі списком №2 по ВАТ "Золочівська МСПМК№11", мають право на пільги і компенсації за шкідливі та важкі умови праці до якого включено посаду електрогазозварювальника.

14.01.2009 року позивач звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Відтак, на підставі досліджених доказів встановлено, що з 01 січня 1992 року по 14 січня 2009 року позивач працював у орендному підприємстві «Золочівський МСПМК-11» та його правонаступниках на посадах електрогазозварювальника, що відповідає п.33 розділу ХХХІІІ Загальні професії (у всіх галузях господарства) Списку №2 затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. N 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року N 383 (далі - Порядок № 383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку № 383, якщо атестація з 21.08.1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку проведення атестації робочих місць дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Таким чином, відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена у постановах від 10.09.2013 року по справі №21-183а13, від 25.11.2014 року по справі №21-519а14, від 17.03.2015 року по справі 21-585а14, від 12.04.2016 року по справі №477/2598/14-а.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З наданих суду документів вбачається, що у період роботи позивача на посаді електрогазозварювальника двічі було проведено атестацію робочого місця 05.09.2000 року та 14.09.2005 року, за результатами яких, відповідно до положень Наказу Мінпраці України від 18.11.2005 № 383 «Про затвердження Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» встановлено, що робоче місце має у наявності необхідну кількість факторів І ступеня та характеризується шкідливими умовами труда та відповідає Списку №2, посада електрогазазварювальника відноситься до посад працівників яким підтверджено право на пенсію за віком згідно зі списком №2.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача правових підстав для зарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду роботи з 05.09.2000 року по 14.01.2009 року.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач дійшов неправомірного висновку щодо відсутності у позивача необхідного стажу на роботах із шкідливими та важкими умовами праці за списком №2.

Посилання відповідача, як на підставу відмови позивачу в призначенні пенсії, на відсутність відповіді ВАТ "Золочівська МСПМК №11", до якої Управлінням направлялись запити з метою отримання відомостей про трудовий та пільговий стаж позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дана обставина не позбавляє позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, через те, що не збереження документації чи ведення її неналежним чином відбулося не з вини позивача.

Згідно з п.43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою КМУ №22-1 від 25.11.2005р., право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Із системного аналізу положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Зі змісту рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R/80/2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Слід зазначити, що з приписів норм діючого права є неприпустимим підміна судом суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.

Таким чином, дії суб'єкта владних повноважень щодо прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду звернення є формою активної поведінки, що направлена на реалізацію владних управлінських функції даного суб'єкту, а тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій відповідача по відмові у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Водночас, частиною 2 статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Аналізуючи зазначені у частині 2 статті 162 КАС України способи захисту порушеного права, колегія суддів приходить до висновку, що вони не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги встановлений під час судового розгляду справи факт протиправності рішення відповідача від 23.03.2016 року №1 про відмову позивачу у призначенні пенсії, колегія суддів, з метою належного захисту прав та інтересів позивача дійшла висновку про необхідність його скасування.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Золочівського районного суду Харківської області від 26.09.2016р. по справі №622/687/16-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до ч.2 ст. 205 ст. 202 КАС України підлягає частковому скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Золочівська ПМК" задовольнити частково.

Постанову Золочівського районного суду Харківської області від 26.09.2016р. по справі №622/687/16-а за позовом ОСОБА_3 до Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю "Золочівська ПМК" про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії скасувати в частині визнання протиправними дій Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Харківської області №2 від 23.03.2016 року про відмову ОСОБА_3 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

В іншій частині постанову Золочівського районного суду Харківської області від 26.09.2016р. по справі №622/687/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.

Повний текст постанови виготовлений 04.08.2017 р.