Справа № 826/4880/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4880/17 Головуючий у 1-й інстанції: Григорович П.О. Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

01 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Сорочка Є.О., суддів Земляної Г.В. та Мельничука В.П., за участю секретаря судового засідання Грисюк Г.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Національного антикорупційного бюро України до Виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним, незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та незаконним рішення Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 27.02.2017 №14-г про повернення коштів Фонду у розмірі 18 883,76 грн. та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 9 441,88 грн.

- скасувати рішення Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 27.02.2017 №14-г про повернення коштів Фонду у розмірі 18 883,76 грн. та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 9 441,88 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 06.02.2017 по 08.02.2017 виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проведено перевірку використання Національним антикорупційним бюро України коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

За результатами перевірки складено акт від 08.02.2017 № 15, згідно якого за позивачем було встановлено порушення статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а саме неправильно розрахований страховий стаж застрахованим особам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 враховано службу в органах внутрішніх справ з 01.01.2001, ОСОБА_4 враховано службу в податковій міліції з 01.01.2001, що призвело до переплати Фондом коштів на допомогу по тимчасовій працездатності у сумі 18 883,76 грн.

На підставі викладеного, Виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності прийнято рішення від 27.02.2017 №14-г про повернення коштів Фонду у сумі 18 883,76 грн. та застосування фінансових штрафних санкцій у сумі 9 441,88 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при визначенні страхового стажу своїх працівників для оплати їм листків непрацездатності помилково включив до його складу час роботи в органах внутрішніх справ та податковій міліції після набрання чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до абз. 1-2 ст. 9 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 14.01.1998 № 16/98-ВР (далі - Закон № 16/98-ВР), страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню та сплачуються внески (нею, роботодавцем) на страхування, якщо інше не передбачено законодавством. Особливості обчислення страхового стажу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування визначаються законом.

Період, протягом якого особа є застрахованою за окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, визначається відповідними законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105 (далі - Закон № 1105) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 № 2240-III (далі - Закон № 2240-III) страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 2240-III загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, підлягають: особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Відповідно до п. 10 ст. 2 Закону № 2240-III страхові внески - кошти відрахувань на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», кошти, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які спрямовуються на страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Таким чином, до страхового стажу особи, у розрізі соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, у відповідності до Законів № 16/98-ВР, № 1105, № 2240-III може зараховуватись період роботи на умовах трудового договору (контракту), тобто період перебування особи у трудових відносинах із роботодавцем, за який щомісяця сплачено роботодавцем страхові внески, які спрямовувалися на страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у зв'язку із тим, що, на думку відповідача, позивач неправомірно зарахував до страхового стажу своїх ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 періоду проходження служби в органах внутрішніх справ, в податковій міліції та Національній поліції.

Відповідно до статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції та Національної поліції, звільнення із неї, права і обов'язки таких осіб були визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ , Законом України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII, а також Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII). Схожу позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України у своїх рішеннях.

Таким чином, період проходження особою служби в органах внутрішніх справ, податковій міліції та Національній поліції не є тотожним із перебуванням особи в трудових відносинах із роботодавцем для цілей застосування п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 2240-III.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.1998 № 1658 було затверджено Правила обчислення загального трудового стажу для призначення працівникам допомоги по тимчасовій непрацездатності (далі - Правила № 1658).

Згідно з пунктом 4 Правил № 1658 до загального трудового стажу зараховувалась служба у Збройних силах, Національній гвардії, Прикордонних військах, СБУ, внутрішніх військах МВС, військах цивільної оборони та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, а також органів внутрішніх справ.

У 2001 році (28.02.2001) набрав чинності Закон № 2240-Ш, який був чинним до 01.01.2015, вимогами, як зазначалося, було передбачено, що загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання.

Починаючи з 01.01.2015 правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітності та пологах, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначаються нормами Закону № 1105, які також не передбачають підстав для зарахування до страхового стажу для цілей соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, служби в органах внутрішніх справ, податковій міліції та Національної поліції.

У відповідності до ч. 2 ст. 21 Закону № 1105 та абз. 3 ст. 9 Закону № 16/98-ВР страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до запровадження системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

З огляду на це, слід також відмітити, що з урахуванням того, що однією із необхідних умов для зарахування періоду роботи до страхового стажу є сплата роботодавцем страхових внесків, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були сплачені страхові внески на соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням або ж сплачені кошти єдиного внеску було зараховано на цей вид соціального страхування.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідач дійшов обгрунтованого висновку про протиправність зарахування до страхового стажу своїх ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 періоду проходження служби в органах внутрішніх справ, в податковій міліції та Національній поліції.

Посилання в апеляційній скарзі на ч. 2 ст. 59 Закону № 580-VIII, яка, зокрема, передбачає, що час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, оскільки поняття «страховий стаж», що вжито у цій нормі, з огляду на викладені вище положення, не охоплює страхового стажу соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та стосується інших видів страхування (зокрема державного пенсійного страхування).

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав на задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та/або процесуального права, допущено неповне з'ясування або надано невірну оцінку обставинам які впливають на правильність вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2017 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Судді Г.В. Земляна

В.П. Мельничук

Повний текст рішення виготовлений 03.08.2017.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Мельничук В.П.

Земляна Г.В.