Справа № 174/221/17(2-а/174/30/2017)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2017 рокусправа № 174/221/17(2-а/174/30/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Камянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровсько області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії-,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Камянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровсько області про зобов'язання провести перерахунок розміру пенсії по втраті годувальника відповідно до ч.2 ст.44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.06.2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 08.02.2017 року № 21/0/7-17, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 призначено опікунами над дітьми - сиротами, малолітніми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

16.02.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Верхньодніпровського об'єднаного управління ПФУ у Дніпропетровській області, із заявою про призначення пенсії.

Згідно рішення Верхньодніпровського об'єднаного управління ПФУ у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 було призначено пенсію по втраті годувальника, на утриманців ОСОБА_3 в розмірі 748,19 грн. та ОСОБА_8 в розмірі 748,19 грн. згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування».

07.03.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Верхньодніпровського об'єднаного управління ПФУ у Дніпропетровській області, згідно якої позивач просила зробити перерахунок пенсії по втраті годувальника малолітнім дітям, які знаходяться під її опікою, виходячи з двократного розміру соціальної пенсії за віком на кожну дитину щомісячно, що передбачено ст. 44 Закону України «Про пенсійне страхування».

Листом Верхньодніпровського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 14.03.2017 року №1339/12/14 в задоволенні вказаної заяви Позивача було відмовлено.

Вказана відмова була обґрунтована тим, що згідно ст.37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками. Дітям-сиротам пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірах, визначених частиною першою цієї статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.

Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, Позивач звернулась до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом було належним чином призначено та розраховано розмір пенсії по втраті годувальника, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Приписами ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Дітям-сиротам пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірах, визначених частиною першою цієї статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника є одним з видів пенсійних виплат, який призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, зокрема на двох та більше осіб у розмірі 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Як свідчать встановлені обставини справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 була призначена пенсія у зв'язку з втратою годувальника, загальний розмір якого становить 1496.40 грн. та який розрахований за приписами ст.37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Між тим, в апеляційній скарзі Позивач зазначає, що розмір пенсії по втраті годувальника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 має бути розрахована за приписами ч.2 ст.44 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами п.16 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таким чином, враховуючи, що Закон N 1058-IV, який прийнятий останнім у часі та, як зазначено у його преамбулі, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, а також те, що він чітко визначає, в якій частині застосовується Закон N 1788-XII, пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсії у зв'язку з втратою годувальника, підлягає Закон N 1058-IV.

Зазначена позиція також кореспондується з позицією Верховного Суду України, яка відображена в постанові від 13.01.2015 року.

Отже, застосування при призначенні та розрахунку пенсії по втраті годувальника положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є належним та відповідає приписам чинного законодавства.

Також, що стосується посилань апелянта на нездійснення судом першої інстанції оцінки головних аргументів, то вони є безпідставними.

Так, позивач в апеляційній скарзі вказала на необхідність застосування принципу юридичної визначеності, про яку вказано в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Yvonne van Duym vs. Home office», у зв'язку з чим слід застосовувати ст.44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не положення ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення по справі «Yvonne van Duym vs. Home office» було прийнято не Європейським судом з прав людини, а Судом Європейського Союзу, юрисдикція якого не поширюється на територію України.

Поряд з вказаним, необхідно зауважити, що принцип правової визначеності є складовим елементом принципу верховенства права, який забезпечує особам, на яких розповсюджується юрисдикція держави, регулювати свою поведінку в залежності від існуючих нормативно-правових актів цієї держави.

В розрізі цього принципу, позивач посилався на ст. 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» який застосовується в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а в іншій частині з 2004 року діє Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на підставі якого і було прийнято рішення про призначення пенсії по втраті годувальника.

Враховуючи, що норми ст.44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратили чинність ще до народження дітей, яким призначена пенсія по втраті годувальника, то і застосування до спірних правовідносин цієї статті є неможливим.

Таким чином, виходячи з зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.06.2017 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

На підставі наведеного, керуючись, ст. 197, ст. 198, ст. 200 ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.06.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко