Справа № 803/918/17
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 803/918/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Узлісся-ЛТД» про арешт коштів на рахунках платника податків,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, позивач) звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Узлісся-ЛТД» (далі - ТзОВ «Узлісся-ЛТД», відповідач) про накладення арешту на кошти на рахунках платника податків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в податкового органу були наявні законні підстави для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Узлісся-ЛТД», однак директором товариства було відмовлено у допуску до проведення такої перевірки, що є підставою для застосування адміністративного арешту майна платника податків, в тому числі й такої його складової як арешт коштів на рахунках підприємства на підставі рішення суду.

02.08.2017 представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, не повідомив суд про причини неприбуття, заперечення на позов не надав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18).

Відтак, з врахуванням вимог частини першої статті 41, частин четвертої, шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд справи здійснювався у відсутності представників сторін в порядку письмового провадження, без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.07.2017 ГУ ДФС у Волинській області на підставі пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та на підставі повідомлень ПАТ КБ «Приватбанк» від 02.02.2016 № Г-31.0.0.0./1-650 та від 02.03.2016 № Г-31.0.0.0/1-1447, про виявлений факт порушень термінів розрахунків за операціями зовнішньоекономічної діяльності ТзОВ «Узлісся-ЛТД» видано наказ № 1782 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Узлісся-ЛТД» та направлення на перевірку від 13.07.2017 № 1582 (а.с. 7,8).

14.07.2017 працівниками ГУ ДФС у Волинській області було здійснено виїзд за юридичною адресою ТзОВ "Узлісся-ЛТД": м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 9Б, корпус 1 з метою ознайомлення з вищевказаним направленням на перевірку та вручення наказу про проведення перевірки. Однак, за вказаною адресою посадові особи були відсутні, в зв'язку з чим складено акт № 226/03-20-14-02/38850267 від 14.07.2017 про відсутність посадової особи ТзОВ «Узлісся-ЛТД» за юридичною адресою та неможливості вручення копії наказу та ознайомлення з направленням на проведення перевірки посадовій особі.

17.07.2017 головними державними ревізорами-інспекторами ГУ ДФС у Волинській області було здійснено повторний виїзд за юридичною адресою товариства. Директор товариства ОСОБА_1 ознайомилась з наказом про проведення перевірки, направленням, отримала їх копії та власноручно зазначила, що відмовляється від допуску до проведення перевірки у зв'язку з неправомірністю наказу на її проведення, про що свідчать розписки (а.с. 7-8).

Відтак, працівниками ГУ ДФС у Волинській області було складено акт недопуску до проведення перевірки від 17.07.2017 № 240/03-20-14-02 (а.с. 10).

19.07.2017 ГУ ДФС у Волинській області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТзОВ "Узлісся-ЛТД" на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України у зв'язку із відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки (а.с. 6).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Пунктом 81.2 статті 81 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Як підтверджується матеріалами справи, директор товариства ОСОБА_1 не допустила посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки шляхом вчинення відповідного запису в наказі та направленні про проведення перевірки (а.с. 7-8).

Посадовими особами податкового органу на підставі вказаного запису складено акт відмови у допуску до проведення такої перевірки від 17.07.2017 № 240/03-20-14-02.

Проаналізувавши зазначені обставини суд зазначає, що в даному випадку у податкового органу були законні підстави для проведення перевірки, ними дотримано вимоги статтей 75, 81 ПК України щодо процедури проведення документальної позапланової виїзної перевірки та пред'явлено всі документи для її проведення.

При цьому, наказ про проведення перевірки від 13.07.2017 № 1782 відповідачем не оскаржений, відтак такий наказ судом не скасований та на даний час є чинним.

У відповідності до підпункту 16.1.9. пункту 16.1. статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі-арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Отже, норми статті 94 ПК України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту.

Водночас чинне законодавство послідовно розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків, відмінне від коштів, та арешту коштів платника податків.

Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 цього ж Кодексу здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

При цьому, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що не допуск до перевірки посадових осіб контролюючого органу за наявності законних підстав для її проведення є самостійною підставою для застосування арешту на кошти на рахунках платника податків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність умов для накладення арешту на кошти відповідача, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 41, 128, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Накласти арешт на кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Узлісся - ЛТД» (43006, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ківерцівська, будинок 9-Б, корпус 1, ), що знаходяться у банках.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк