Справа № 759/18018/16-а
Суддя: Величко Т. О.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/104/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року Святошинський районний суд міста Києва, в складі головуючого судді Величко Т.О., при секретарі Скляренко В.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративний позовОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстицій у м.Києві про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстицій у м.Києві про визнання протиправними дій, в якому позивач посилається на те, що Відповідач 18 грудня 2016 року надіслав ОСОБА_1 документи виконавчого провадження № 52096488, а саме: - лист Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 21.11.2016 № 363/10 «Щодо закінчення виконавчого провадження» за підписом начальника цього відділу ОСОБА_2 та додаток до нього: копія постанова про закінчення виконавчого провадження (реєстраційний № 52096488), датованої 21 листопада 2016 року. Зазначені документи виконавчого провадження № 52096488 позивач одержав 21 грудня 2016 року, факт надіслання відповідачем ОСОБА_1 документів виконавчого провадження № 52096488 підтверджується поштовим конвертом відправника з поштовим штемпелем від 18.12.2016 р.

Позивач зазначив, що Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду:у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Позивач зазначив, що Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішення (далі - Інструкція).

Згідно із п. 1 та п. 3 Розділу І Інструкції ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню. Органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Позивач зазначив, що ознайомившись із копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2016 року ВП №52096488, вважає її не законною, оскільки, на його думку, рішення суду не виконано, а відповідач при її винесені порушив низку вимог Закону та інших нормативно-правових актів, а саме, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Позивач зазначив, що 26 вересня 2016 року позивач, як стягувач у даному виконавчому провадженні надіслав рекомендованим листом відповідачу заяву від 26 вересня 2016 року, яку останній отримав 28.09.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.09.2016 та копією зазначеної заяви. У Заяві від 26.09.2016 р. стягувачем наданні відповідні письмові пояснення з приводу невиконання боржником судового рішення, наголошено на тому, що за ради виконання судового рішення боржник надіслав стягувачу документ, який не є рішенням про яке йдеться у виконавчому документі, надав додаткові матеріали та заявив клопотання розпочати примусові виконавчі дії. Відповідач на заяву не відреагував, чим не виконав свого обов'язку, передбаченого законом.

Позивач зазначив, що Відповідач не дотримав строку щодо надсилання ОСОБА_1 копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2016 року ВП №52096488, передбаченого частиною 1 статті 28 Закону. Так, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 52096488 була винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишним Артемом Володимировичем 21 листопада 2016 року. Зважуючи на це та враховуючи вимоги ч. 1 статті 28 Закону щодо строків надсилання адресатам документів виконавчого провадження (не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення), відповідач повинен був надіслати позивачу копію цієї постанови не пізніше 22 листопада 2016 року. Разом з тим, як вбачається із дати на штемпелі конверта поштового відправлення копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2016 року ВП №52096488 була надіслана позивачу лише 18 грудня 2016 року, тобто з порушенням строку встановленого законом, а тому позивач вважає, що відповідач виніс 21 листопада 2016 року постанову про закінчення виконавчого ВП №52096488 без дотримання вимог.

Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Заперечень проти позову суду не направив. Неоднаразово викликався у судові засідання, 19.05.2017 року,21.06.2017 року.28.07.2017 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідачем не надано суду докази, на підставі яких, ним було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а саме щодо зобов"язання святошинську районну в м. КИєві державну адміністрацію направити ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняте рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім"ям чи її відмову по його заяві від 04.08.2-015 року, у відповідності до ч.1 ст.8 та ч.7 ст.4 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім"ям", такі докази у постанові про закінчення виконавчого провадження не вказані.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись: ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 181 ст. 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстицій у м.Києві про визнання протиправними дій - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо невиконання обов'язку, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», розглянути заяву стягувача у виконавчому провадженні №52096488 ОСОБА_1 від 26 вересня 2016 року.

Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо порушення передбаченого абзацом третім частиною першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» строку надіслання на адресу ОСОБА_1 копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 листопада 2016 року ВП №52096488.

Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення 21 листопада 2016 року постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №52096488 без врахування вимог частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо невиконання вимог абзацу сьомого пункту 7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та не зазначення в постанові про закінчення виконавчого провадження від 21 листопада 2016 року ВП №52096488 обов'язкового реквізиту - мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв дану постанову (дійшов певних висновків).

Визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо невиконання пункту 20 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та не зазначення в постанові про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2016 року ВП №52096488 результатів виконання.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21 листопада 2016 року ВП 52096488, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишним Артемом Володимировичем.

Постанову суду може бути оскаржено до Київського Апеляційного адміністративного суду через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.О. Величко