Справа № 283/1003/17
Суддя: Тимошенко А. О.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 283/1003/17
Провадження № 2-а/283/58/2017
П О С Т А Н ОВ А

І м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2017 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі судді Тимошенка А.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та відновлення виплати пенсії,-

встановив:

ОСОБА_1 08.06.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

Визнати неправомірними дії Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення виплати йому частини пенсії за віком.

Зобов'язати Коростенське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відновити з 01.01.2017 року виплату йому пенсії за віком в повному розмірі.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Коростенському об'єднаному управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.08.2016 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до розпорядження міського голови від 20.07.2016 року № 108-к позивач був звільнений із посади начальника юридичного відділу виконавчого комітету Малинської міської ради (а. с. 6).

08 серпня (а. с. 7) та 12 вересня 2016 року (а. с. 8) між позивачем та виконавчим комітетом Малинської міської ради були укладені цивільно-правові договори, у відповідності у яких позивач зобов'язувався надавати послуги замовнику по організації та веденню юридичного супроводу роботи виконавчого комітету, а останній зобов'язувався приймати та оплачувати дані послуги.

З лютого місяця 2017 року розмір пенсії позивача зменшився, у зв'язку з чим останній подав до управління заяву про поновлення виплати пенсії в повному розмірі. Проте, листом відповідача № 14/0-8 від 01.03.2017 року (а. с. 11) йому було відмовлено у поновленні виплати пенсії в повному розмірі у зв'язку з тим, що управлінням Пенсійного фонду України в Малинському районі прийнято рішення № 321 від 15.12.2016 року про утримання сум пенсій, надміру виплачених в розмірі 20% пенсії щомісячно до повного погашення, починаючи з січня 2017 року, оскільки позивач з 08.08.2016 року по 31.08.2016 року та з 12.09.2016 року по 17.09.2016 року працював посадовою особою місцевого самоврядування у виконавчому комітеті Малинської міської ради та отримував заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Судом встановлено, що утримання сум з пенсії позивачу було здійснено на підставі статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Так, з 01.01.2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 № 91-VІІІ.

До абзацу другого частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» були внесені зміни, якими з 01.01.2016 року встановлено, що «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, у період роботи особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про службу у органах місцевого самоврядування» на час відсутності (відпустки) посадових осіб органів місцевого самоврядування (крім виборних посад) для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором (контрактом).

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Постановою КМ України № 170 від 19.03.1994 року (Із змінами і доповненнями, внесеними постановою КМ України від 27.03.2000 року № 1038) «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» було затверджено Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників.

Як, вбачається з матеріалів справи позивач не набув статусу державного службовця в органах місцевого самоврядування, а діяв саме на підставі договору цивільно-правого характеру (контракту).

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду Україна № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст. 46 Конституції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

Таким чином, суд доходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.

При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає пенсію у певному розмірі, а лише зобов'язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 46, 92 Конституції України, статтями 11, 17, 71, 94, 161, 162, 183-2, 254 КАС України, на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Кодексу законів про працю України, -

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, частини пенсії за віком.

Зобов'язати Коростенське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виплату пенсії за віком в повному розмірі, починаючи з 01.01.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, сплачений ним судовий збір у розмірі 640 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Малинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А. О. Тимошенко