Справа № 804/5604/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2016 р. Справа № 804/5604/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Черніженко К.Е.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Слободянюка Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
про визнання протиправним та скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення, зобов`язання вчинити певні дії та скасування наказу в частині, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати безпідставним, протизаконним та таким, що підлягає скасуванню рішення про накладення 13 липня 2016 року т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани за невиконання розпорядження та сперечання на підполковника ОСОБА_1 заступника військового комісара по роботі з особовим складом начальника групи по роботі з особовим складом та громадськістю Дніпропетровського обласного військового комісаріату та скасувати його;
- зобов`язати Дніпропетровський обласний військовий комісаріат анулювати запис в службовій картці підполковника ОСОБА_1 про накладення стягнення суворої догани від 13.07.2016р.;
- скасувати п.4 наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 №275 від 03.08.2016р. «Про виплату премії, надбавки та винагороди військовослужбовцям» в частині виплати за липень 2016 року підполковнику ОСОБА_1 премії у зменшеному розмірі 304%.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що віддавши усний наказ позивачу про направлення своїм розпорядженням підлеглих до виконання обов`язків тимчасово відсутньої посадової особи іншого структурного підрозділу, т.в.о. військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату підполковник ОСОБА_2 фактично примушував позивача порушити приписи ст.31, ст.32 КЗпП України, хоча фактично це розпорядження відповідача позивач все-таки виконав у повному обсязі, оскільки, отримавши 11 липня 2016 року під час службової наради біля 16.30год. від підполковника ОСОБА_2 усне розпорядження, за яким позивач повинен був віддати розпорядження спеціалісту 2 категорії групи по роботі з особовим складом та громадськістю ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Дніпропетровський ОВК) працівнику ЗС України ОСОБА_3 , яка перебуває в безпосередній підлеглості у позивача, з 12 липня 2016 року приступити до тимчасового виконання обов`язків провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення Дніпропетровського ОВК ОСОБА_4 на час її відпустки, позивач після завершення службової наради 11 липня 2016 року біля 16.45год. довів до спеціаліста 2-ої категорії ОСОБА_3 розпорядження т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 . Водночас, рішення про тимчасове виконання обов`язків провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення Дніпропетровського ОВК провідного спеціаліста ОСОБА_4 на час її відпустки спеціалістом 2-ої категорії ОСОБА_3 , приймалось в усній формі особисто т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 , а у вигляді розпорядчих документів не видавалось. Разом з тим, з 12.07.2016р. ОСОБА_3 захворіла, через що не змогла виконати вищезазначене розпорядження т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 , про що позивач на ранковому шикуванні біля 8.45год. усно, а пізніше рапортом за вх. № 656/р від 12.07.2016р. доповів ОСОБА_2 , з огляду на що, останній видав нове усне розпорядження про тимчасове покладання обов`язків провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення Дніпропетровського ОВК працівника ЗС України Шепко Т.В. на час її відпустки на будь-якого працівника групи по роботі з особовим складом Дніпропетровського ОВК. Позивач, враховуючи завдання, що на той час виконував особовий склад групи по роботі з особовим складом Дніпропетровського ОВК, направив на робоче місце провідного спеціаліста ОСОБА_4 майора ОСОБА_5 , який був у розпорядженні позивача. Однак, т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 відмінив в усній формі рішення позивача про направлення майора ОСОБА_5 на робоче місце провідного спеціаліста ОСОБА_4 . В подальшому позивач о 9 год. 36 хв. 12 липня 2016 року рапортом за вх. № 655/р від 12.07.2016р. письмово доповів т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 про конкретні задачі, що виконувались відповідно до функціональних обов`язків на даний час кожним із членів групи по роботі з особовим складом для прийняття рішення щодо звільнення їх від завдань, що вони виконували, бо одночасне виконання цих функціональних завдань та перебування на робочому місці провідного спеціаліста ОСОБА_4 було неможливим. На цей рапорт т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 наклав резолюцію: «До розслідування», але ніякого розслідування в подальшому не проводилося. Натомість, 13 липня 2016 року після нібито невиконання позивачем усного розпорядження т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про тимчасове покладання обов`язків провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення Дніпропетровського ОВК ОСОБА_4 на час її відпустки на будь-якого працівника групи по роботі з особовим складом Дніпропетровського ОВК, т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 перед строєм військовослужбовців оголосив позивачу про накладене на нього дисциплінарного стягнення - сувору догану за невиконання розпорядження та сперечання і висловив вимогу про занесення цього стягнення до службової картки позивача, з якою останній був ознайомлений під особистий підпис. Тобто, фактично письмовий наказ чи розпорядження про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в порушення ч.4 ст.149 КЗпП України та ч.3 ст.97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил ніким не складався, не оформлявся та не підписувався. При цьому провина позивача у невиконанні усного розпорядження т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 жодним чином не доведена. Крім того, ігноруючи всі норми накладання дисциплінарного стягнення, встановлені ст.97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил, т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 , без письмового розпорядження чи наказу, перед строєм в присутності військовослужбовця, який обіймає посаду нижче ніж позивач, оголосив позивачу сувору догану, чим взагалі грубо порушив всі законні норми застосування дисциплінарного стягнення. Так як провини позивача у невиконанні усного розпорядження фактично не було, а притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулось незаконно, позивач вважає, що і п.4 наказу №275 від « 03» серпня 2016 року в частині зменшення позивачу відсотків премії також є протизаконним. Крім того, позивач зазначав, що виносячи рішення про зменшення позивачу відсотків премії, відповідач повинен був керуватися письмовою нормою про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, але такої норми у письмовому вигляді взагалі не існує, у зв`язку із чим позивач вважає, що й наказ №275 від « 03» серпня 2016 року відповідачем був виданий протизаконно, безпідставно, з порушенням норм матеріального права позивача, та є таким, що підлягає скасуванню в частині виплати за липень 2016 року премії у зменшеному розмірі.
Позивач у судовому засіданні підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Відповідач пред`явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що оскаржуване дисциплінарне стягнення накладене на позивача законно та обґрунтовано, оскільки протягом 11 липня 2016 року з боку позивача не було забезпечено виконання наказу т.в.о. військового комісара Дніпропетровського ОВК полковника Василенка І.Б., а саме: не забезпечено прибуття спеціаліста 1 категорії ОСОБА_3 для виконання обов`язків замість провідного спеціаліста ОСОБА_4 . Неодноразові зауваження з цього приводу збоку полковника ОСОБА_2 позивачем ігнорувались та відданий наказ так і не був виконаний. Тому на вечірній нараді позивачу було зроблено зауваження за незабезпечення протягом дня в приймальні військкомату підлеглої йому особі спеціаліста 2-ої категорії ОСОБА_3 . Також, після закінчення наради, полковником ОСОБА_2 позивача було викликано до особистого кабінету, де проведено бесіду. Під час розмови позивач відмовлявся виконувати наказ, вступав у суперечки та неодноразово порушував субординацію. 12 липня 2016 року позивачем знову не було забезпечено виконання наказу. Зважаючи на наведене, 13 липня 2016 року на ранковому шикування позивачу оголошено сувору догану за не виконання наказу. При цьому при накладенні цього стягнення відповідачем не порушено вимоги статті 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ. В подальшому наказом військового комісара Дніпропетровського ОВК від 03.08.2016р. №275 позивачу виплачено премію у 80 відсотковому співвідношенні, тобто позбавлено премії на 20 відсотків.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши у якості свідка полковника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено, що підполковник (старший офіцер) ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом в Дніпропетровському ОВК на посаді заступника військового комісара по роботі з особовим складом - начальника групи по роботі з особовим складом та громадськістю.
Таким чином, позивач є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого розповсюджується спеціальні норми права щодо соціально і правового захисту так і норми, що регулюють порядок проходження військової служби.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).
В Преамбулі Дисциплінарного статут ЗСУ зазначено, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Згідно зі ст.1, ст.2 Дисциплінарного статут ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статут ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ч.1 ст.5 Дисциплінарного статут ЗСУ за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир.
Статтею 6 Дисциплінарного статут ЗСУ встановлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі Статут ВС ЗСУ).
Згідно з Преамбулою Статуту ВС ЗСУ цим Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Статтею 28 Статуту ВС ЗСУ встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
За змістом приписів ст.30 Статуту ВС ЗСУ начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Відповідно до ст.31 Статуту ВС ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно зі ст.35 Статуту ВС ЗСУ накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Статтею 37 Статуту ВС ЗСУ передбачено, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Як свідчать матеріали справи, в період з 05.07.2016р. по 04.08.2016р. відповідно до наказу військового комісара Дніпропетровського ОВК від 05 липня 2016 року №167 та від 08 серпня 2016 року №194 підполковник ОСОБА_2 тимчасово виконував обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, протягом вказаного періоду (з 05.07.2016р. по 04.08.2016р.) підполковник ОСОБА_2 був прямим начальником підполковника ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що 11 липня 2016 року приблизно о 09.00год. після ранкового шикування т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 позивачу віддано усний наказ про забезпечення в приймальні військового комісара замість провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення Дніпропетровського ОВК ОСОБА_4 , яка з 11.07.2016р. по 15.07.2016р. включно перебувала у відпустці, присутності спеціаліста 2-ої категорії групи по роботі з особовим складом та громадськістю Дніпропетровського ОВК ОСОБА_3 , на яку тимчасово на період відпустки покладаються обов`язки ОСОБА_4 .
Віддання такого усного наказу викликано тим, що відповідно до письмового наказу військового комісара Дніпропетровського ОВК від 25.12.2015р. №600 та додатку №16 до цього наказу відповідальним за облік особистого прийому громадян військовим комісаром ОВК призначено провідного спеціаліста ОСОБА_4 , а на період її відпустки спеціаліста 1 категорії ОСОБА_3 , при цьому згідно з наказом військового комісара Дніпропетровського ОВК від 24.06.2016р. №161 провідний спеціаліст відділу соціального забезпечення Дніпропетровського ОВК ОСОБА_4 вибула у щорічну основну відпустку строком на 5 календарних діб, з 11 по 15 липня 2016 року.
Спеціаліст 2-ої категорії групи по роботі з особовим складом та громадськістю Дніпропетровського ОВК ОСОБА_3 згідно з функціональними обов`язками та штатним розписом безпосередньо підпорядковується заступнику військового комісара по роботі з особовим складом - начальнику групи по роботі з особовим складом та громадськістю Дніпропетровського ОВК підполковнику ОСОБА_1 .
Судом також встановлено, що протягом 11 липня 2016 року позивачем не було забезпечено виконання вищевказаного усного наказу т.в.о. військового комісара Дніпропетровського ОВК полковника Василенка І.Б., а саме: не забезпечено прибуття ОСОБА_3 для виконання обов`язків замість ОСОБА_4 .
З огляду на означене, на вечірній нараді 11.07.2016р. приблизно о 16.30год. т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 зроблено зауваження позивачеві за відсутність протягом дня в приймальні військкомату підлеглої останньому особи - спеціаліста 2-ої категорії ОСОБА_3 .
Також, після закінчення наради, полковником ОСОБА_2 позивача викликано до особистого кабінету, де проведено бесіду. Під час розмови позивач відмовлявся виконувати наказ, вступав у суперечки та неодноразово порушував субординацію.
У позові, а також у судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти того, що усний наказ про забезпечення присутності ОСОБА_3 в приймальні Дніпропетровського ОВК було віддано т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 зранку 11.07.2016р. під час ранкового шикування, та зазначав, що такий наказ був йому відданий 11.07.2016р. ввечері на службовій нараді приблизно о 16.30год.
Однак, суд критично оцінює наведені доводи позивача, з огляду на таке.
Так, судом допитано у якості свідка полковника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який суду показав, що зранку 11.07.2016р. під час ранкового шикування, яке відбувається о 08.45год., або одразу після його проведення, ним було віддано усний наказ (розпорядження) підполковнику ОСОБА_1 щодо забезпечення з цього дня присутності ОСОБА_3 в приймальні Дніпропетровського ОВК замість ОСОБА_4 на час відпустки останньої. При цьому свідок зазначив, що він пригадує, що одразу після віддання вказаного усного наказу він зранку наголошував позивачеві на тому, що ОСОБА_3 навіть зручніше буде виконувати роботу щодо узгодження питань з прокуратурою, органами МВД та ритуальною службою по захороненню військовослужбовців саме з приймальні, бо там є два міських телефони. Однак, не зважаючи на неодноразові зауваження з боку полковника ОСОБА_2 , позивачем протягом дня 11.07.2016р. так і не було виконаний відданий наказ. При цьому свідок зазначав, що він особисто протягом дня 11.07.2016р. декілька разів пересвідчився, що приймальня була зачинена і ОСОБА_3 там не перебувала. Тому під час службової наради увечері 11.07.2016р. приблизно о 16.30год. т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 було знову підняте це питання. Після наради ОСОБА_2 запросив ОСОБА_1 на бесіду, під час якої виникла суперечка. Позивач заперечував необхідність присутності ОСОБА_3 у приймальні військомата та зазначав, що у разі якщо така вимога буде мати місце, тоді ОСОБА_3 захворіє.
При цьому позивач суду пояснив, що ввечері 11.07.2016р. після службової наради між ним та т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 дійсно виникла суперечка в кабінеті останнього з приводу відданого ним наказу про забезпечення присутності ОСОБА_3 в приймальні Дніпропетровського ОВК замість ОСОБА_4 . Позивач в ході цієї суперечки розповідав ОСОБА_2 хто з працівників його групи чим займається і що існує необхідність виконання ОСОБА_3 роботи поза межами Дніпропетровського ОВК шляхом координації роботи з ритуальною службою для видачі загиблих військовослужбовців з моргу, тому ОСОБА_3 повинна робити це, а не перебувати у приймальні ОВК.
Також позивач суду пояснював, що, на його думку, ОСОБА_3 могла виконувати обов`язки ОСОБА_4 щодо обліку особистого прийому громадян військовим комісаром ОВК безпосередньо на своєму робочому місці, а не в приймальні військомата, тим більше, що для цього ОСОБА_3 взяла відповідні книги обліку звернень до себе. Протягом 11.07.2016р. ОСОБА_3 дійсно перебувала на своєму робочому місці і позивач її там бачив.
Судом також встановлено, що 12.07.2016р. ОСОБА_3 захворіла, тому на роботу не вийшла.
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_3 12.07.2016р. на роботі через хворобу не перебувала, книги обліку особистого прийому громадян військовим комісаром ОВК бралися нею з приймальні 11.07.2016р., що свідчить про обізнаність останньої щодо необхідності виконання обов`язків відсутньої ОСОБА_4 саме 11.07.2016р., при цьому вказаної дати ОСОБА_6 у приймальні Дніпропетровського ОВК не знаходилася, що сторонами визнається.
При цьому також варто зазначити, що наказом військового комісара Дніпропетровського ОВК від 25.12.2015р. №600 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.1997р. №348 «Про затвердження Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації», наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оброни України та Збройних Силах України», визначено порядок проведення прийому громадян та реєстрації скарг, звернень.
Зокрема, п.48 цього наказу встановлено, що прийом військовослужбовців, членів їх сімей, службовців військових комісаріатів, відвідувачів з приводу службових та особистих питань проводити у кімнаті №103 для прийому відвідувачів на першому поверсі: обласним військовим комісаріатом - четвер 1-го і 3-го тижнів, з 15.00 до 17.00.
Разом з цим, передбачено, що «запис громадян на особистий прийом до обласного військового комісара проводити через приймальню обласного військового комісара».
До того ж, приймання звернень громадян передбачає отримання їх факсимільним зв`язком та шляхом електронного зв`язку на електрону пошту (mail). Перебування під час робочого часу в приміщенні приманіть військового комісара відповідальної особи є обов`язком.
Таким чином, виконання обов`язків особи, яка визначена керівними документам відповідальною за облік особистого прийому громадян, потребує перебування на робочому місці в приміщенні приймальні військового комісара.
Також слід зазначити, що оскільки згідно з функціональними обов`язками та штатним розписом спеціаліст 2-ої категорії ОСОБА_3 безпосередньо підпорядковується підполковнику ОСОБА_1 , то саме останній і повинен був забезпечити виконання наказу від 25.12.2015р. №600 в частині, що стосується заміщення на час відпустки працівника ОСОБА_4 працівником ОСОБА_3 , та направити останню на робоче місце в приймальну військового комісара.
Водночас, протягом 11.07.2016р. позивачем всупереч усному наказу прямого начальника не було забезпечено перебування ОСОБА_3 в приймальні Дніпропетровського ОВК, тим більше, позивач взагалі вдався до критики цього наказу т.в.о. військового комісара та вступив з останнім в суперечку з цього приводу.
Наведене є достатньою підставою для висновку про порушення ОСОБА_1 військової дисципліни та вищевказаних приписів ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статут ЗСУ та ст. ст. 28, 30, 37 Статуту ВС ЗСУ.
При цьому свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що саме через таке невиконання позивачем усного наказу начальника протягом 11.07.2016р. та сперечання з цього приводу і стало підставою для накладення на ОСОБА_1 оскаржуваного дисциплінарного стягнення.
Свідок ОСОБА_2 також суду пояснив, що ніякого службового розслідування перед застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення не призначалося та не проводилося, оскільки факт дисциплінарного порушення з боку ОСОБА_1 пряме невиконання наказу т.в.о. військового комісара та сперечання з начальником і так був очевидним, тому будь-яких додаткових з`ясувань не потребував.
Позиція позивача відносно того, що службове розслідування з означеного приводу все ж таки призначалося полягає у тому, що на його рапорті від 12.07.2016р. , т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 проставлено резолюцію «До розслідування».
З цього приводу судом встановлено наступне.
Так, 12 липня 2016 року позивач на ранковому шикуванні приблизно о 08.45год. усно, а пізніше рапортом за вх. № 656/р від 12.07.2016р. доповів т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 , що спеціаліст 2-ої категорії ОСОБА_3 з 12 липня 2016 року хворіє, а тому вищезазначене розпорядження ОСОБА_2 не може бути виконане.
У відповідь на таку доповідь позивача, т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 видав нове усне розпорядження про тимчасове покладання обов`язків провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення Дніпропетровського ОВК Шепко Т.В. на час її відпустки на будь-якого іншого працівника групи по роботі з особовим складом Дніпропетровського ОВК.
Позивач, на виконання цього розпорядження направив на робоче місце провідного спеціаліста ОСОБА_4 майора ОСОБА_5 , який був у розпорядженні позивача.
Однак, т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 відмінив в усній формі рішення позивача про направлення майора ОСОБА_5 на робоче місце провідного спеціаліста ОСОБА_4 , оскільки офіцер не повинен виконувати роботу секретаря.
У зв`язку із цим 12 липня 2016 року позивач рапортом за вх. №655/р від 12.07.2016р., письмово доповів т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 про конкретні задачі, що виконувались відповідно до функціональних обов`язків на той час кожним із членів групи по роботі з особовим складом ОВК для прийняття рішення щодо звільнення когось із них від виконуваних завдань задля заміни ОСОБА_4 у приймальні.
Так, у вказаному рапорті зазначалося, що:
- працівник ЗС України ОСОБА_7 на даний час здійснює тестування кандидатів на контрактну службу та забезпечує відправку військовослужбовців до військових частин;
- працівник ЗС України ОСОБА_8 на даний час знаходиться в ритуальній службі та забезпечує супровід загиблих військовослужбовців;
- працівник ЗС України Вишивана знаходиться в чергової відпустці;
- працівник ЗС України ОСОБА_3 - на лікарняному;
- приданий до підрозділу майор ОСОБА_5 відповідачем був відправлений з робочого місця провідного спеціаліста ОСОБА_4 .
На вказаний рапорт т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 накладено резолюцію «До розслідування».
Разом з тим, свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що вказана резолюція стосувалася не призначення службового розслідування щодо позивача, а призначення розслідування для з`ясування питання щодо хвороби ОСОБА_3 .
При цьому судом встановлено, що наказ про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 дійсно не видавався, а службове розслідування не проводилося.
Так, відповідно до п.1.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 №82 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 березня 2004 року за №385/8984 (далі Інструкція №82), службове розслідування проводиться у разі:
- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду;
- невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини;
- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення;
- порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки;
- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Таким чином, обставини, що стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не відносяться до обставин, за наявності яких призначення службового розслідування відповідно до Інструкції №82 є обов`язковим.
Згідно з п.1.5 Інструкції №82 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Аналогічні положення закріплені в ст.85 Дисциплінарного статут ЗСУ.
Як зазначалося вище, письмовий наказ про призначення службового розслідування відносно позивача не видавався.
За наведених обставин, доводи позивача про те, що, не зважаючи на призначення відносно нього службового розслідування, останнє проведене не було, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.
Судом встановлено, що 13 липня 2016 року на ранковому шикуванні т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 позивачу оголошено сувору догану за не виконання наказу начальника та сперечання з ним.
Так, ст.45 Дисциплінарного статут ЗСУ встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно зі ст.68 Дисциплінарного статут ЗСУ на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Абзацом 2 статті 86 Дисциплінарного статут ЗСУ визначено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до ст.87 Дисциплінарного статут ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення.
Статтею 97 Дисциплінарного статут ЗСУ встановлено, що про накладені дисциплінарні стягнення оголошується: рядовим (матросам) - особисто чи перед строєм; сержантам (старшинам) - особисто, на нараді чи перед строєм сержантів (старшин); офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом - особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення. Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі.
З аналізу наведеної норми ст.97 Дисциплінарного статут ЗСУ слідує, що дисциплінарне стягнення на військовослужбовців можуть накладатися як письмовим наказом, так і усно, що спростовує доводи позивача про порушення відповідачем чинного законодавства через оголошення ОСОБА_1 суворої догани у усному вигляді.
Також відповідачем не порушено вимоги статті 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ в частині оголошення позивачеві усної суворої догани перед строєм та при рівнозначних військових званнях, оскільки ОСОБА_1 особисто про причини притягнення до дисциплінарної відповідальності повідомлено 13.07.2016р. під час ранкового шикування перед строєм в присутності полковника ОСОБА_9 і підполковника ОСОБА_10 .
Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в частині щодо визнання безпідставним, протизаконним та таким, що підлягає скасуванню рішення про накладення 13 липня 2016 року т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани за невиконання розпорядження та сперечання на підполковника ОСОБА_1 заступника військового комісара по роботі з особовим складом начальника групи по роботі з особовим складом та громадськістю Дніпропетровського ОВК та його скасування, а також в частині щодо зобов`язання Дніпропетровського ОВК анулювати запис в службовій картці підполковника ОСОБА_1 про накладення стягнення суворої догани від 13.07.2016р., - відсутні.
Відносно позовних вимог в частині щодо скасування п.4 наказу Дніпропетровського ОВК №275 від 03.08.2016р. «Про виплату премії, надбавки та винагороди військовослужбовцям» в частині виплати за липень 2016 року підполковнику ОСОБА_1 премії у зменшеному розмірі 304%, суд зазначає про таке.
Наказом Міністерства оборони України від 27.01.2016р. №44 визначено відсоткове підвищення грошового забезпечення, залежно від розміру посадового окладу військовослужбовців.
Разом з цим, Міністром оборони України 17.02.2016р. затверджено Тимчасовий порядок встановлення розміру щомісячних премій військовослужбовцям Збройних Сил України.
Згідно із пунктом 6 цього Тимчасового положення премія військовослужбовцям встановлюється наказами командирів (начальників) військових частин (установ)у таких розмірах від максимальної суми премії, як: 80% - у разі накладання на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана».
Таким чином, зважаючи на накладення на позивача 13.07.2016р. дисциплінарного стягнення «сувора догана», правомірність якого встановлена під час судового розгляду цієї справи, наказом військового комісара Дніпропетровського ОВК від 03.08.2016 №275 позивачеві правомірно встановлено премію у 80 відсотковому співвідношенні, тобто позбавлено премії на 20 відсотків.
Отже, підстави для скасування вказаного наказу відповідача в частині виплати за липень 2016 року підполковнику ОСОБА_1 премії у зменшеному розмірі відсутні.
Зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , копія якого долучена до матеріалів справи, а тому, відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору, отже, судові витрати з цього приводу останнім понесені не були.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення, зобов`язання вчинити певні дії та скасування наказу в частині відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова