Справа № 732/855/17
Суддя: Лиманська М. В.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 732/855/17
провадження № 2-а/732/34/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2017 р. м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючого судді - Лиманської М.В.,

з участю секретаря Бруй І.В.

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Грищенка О.В., Єрмоленко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Корюківської міжрайонної виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправною відмови здійснити оплату листків непрацездатності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Позивач в липні 2017 р. звернувся до суду з уточненим адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у здійсненні оплати йому листків непрацездатності за період з 23.02.2017 року по 18.05.2017 року і просив зобов'язати відповідача оплатити його лікарняні за період з 23.02.2017 року по 14.06.2017 року. Вимоги мотивуються тим, що позивач є засновником фермерського господарства «САД.М». Також він перебуває в трудових відносинах з цим господарством в якості голови цього господарства. За період трудових відносин господарство сплачувало всі відповідні внески до фондів, які нараховувалися на його заробітну плату. З 21.02.2017 року і до моменту розгляду справи позивач перебував на лікарняному. Відповідач відмовив позивачу здійснювати оплату листків непрацездатності, що позивач вважає протиправним та просить зобов'язати відповідача здійснити оплату.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні, уточнив період, за який позивач просить зобов'язати відповідача здійснити оплату листків непрацездатності. В судове засідання 25.07.2017 року представник позивача не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, просив продовжити розгляд справи в його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні пред'явлений позов не визнав, надав письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що відповідно до Законів України «Про фермерське господарство», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» засновник або член фермерського господарства не підлягає обов'язковому державному соціальному страхуванню, оскільки не перебуває в трудових відносинах з господарством та не є застрахованою особою в розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Голова фермерського господарства має право на виплату від Фонду лише за умови укладання відповідного договору добровільного страхування. Органи Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснюють виплати відповідно до чинного законодавства. Вважає, що в даному випадку законних підстав для виплати не має. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 25.07.2017 року представник відповідача не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Неявка належним чином повідомленого про час і місце судового розгляду представника відповідача-суб'єкта владних повноважень, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши представлені суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач в період з 09.12.2013 року і на момент розгляду справи є єдиним засновником та головою фермерського господарства «САД.М». Фермерське господарство є юридичною особою, що створена і діє відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Особливості праці фермерських господарств визначаються Законом України від 19 червня 2003 року № 973 «Про фермерське господарство».

Відповідно до статті 1 цього Закону фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).

Питання щодо трудових відносин у фермерському господарстві регулює стаття 27 Закону України «Про фермерське господарство», згідно з якою трудові відносини членів фермерського господарства базуються на праці його членів. У разі виробничої потреби фермерське господарство має право залучати до роботи в ньому інших громадян за трудовим договором (контрактом). Трудові відносини членів фермерського господарства регулюються статутом, а осіб, залучених до роботи за трудовим договором (контрактом), - законодавством України про працю.

3 огляду на наведене, законодавець розмежовує правове регулювання трудових відносин членів фермерського господарства та найманих працівників, у зв'язку з чим, член фермерського господарства не може працювати у створеному ним фермерському господарстві на умовах трудового договору.

Всупереч наведеному, позивач ОСОБА_4, будучи засновником та членом створеного ним же фермерського господарства, працює у ньому ще й на посаді голови за трудовим договором .

Щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування членів фермерського господарства і осіб, які працюють у фермерському господарстві, слід зазначити, що згідно частини першої статті 34 Закону «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства і особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, встановленому законом.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, а саме: це особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту).

При цьому, члени фермерських господарств до наведеного переліку не відносяться.

З огляду на наведене, позивач, будучи засновником (членом) фермерського господарства, не може бути одночасно особою, яка працює в цьому господарстві за трудовим договором (контрактом), а тому не є застрахованою особою в розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч.3 статті 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, які забезпечують себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із законом.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що позивач має право брати участь у страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності на добровільних засадах відповідно до чинного законодавства та лише тоді має право на матеріальне забезпечення відповідно до статті19 цього Закону.

Доходи членів фермерського господарства не можуть бути базою для нарахування та утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, як це визначено для найманих працівників.

Між тим, на момент настання страхового випадку позивач як голова селянського фермерського господарства відповідно до чинного законодавства добровільно зареєстрованим в органах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не був, а тому статусу застрахованої особи, у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», не набув, а, відтак, і права на матеріальне забезпечення, передбаченого статтею 18 цього ж Закону не мав.

Виходячи з норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» члени фермерських господарств мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги саме відповідно до цього закону за умови сплати страхових внесків до Фонду, обрахованих відповідно до чинного законодавства для осіб, які застраховані на добровільних засадах.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач при прийнятті рішення про відмову в оплаті листків непрацездатності позивача, які надані за період з 23.02.2017 року по 18.05.2017 року, діяв правомірно та дотримуючись при цьому норм діючого на момент вирішення питання законодавства України. Враховуючи вказане, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18, 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ст. 3, 27, 34 Закону України «Про фермерське господарство», ст. 10 Закону України ""Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування", ст. 9-12, 17, 19, 23, 41, 69-71, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Городянський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Лиманська М.В.