Справа № 522/13243/17
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1731/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 року 2017 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Чернявська Л.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та перерахованої йому пенсії максимальним розміром у 10740 гривень, та зобов′язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної та перерахованої позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.01.2017 р. по день проведення доплати.

Позивач мотивує вимоги тим, що відповідачем в травні 2017 року було проведено перерахунок пенсії позивача, та сплачено пенсію за період з 01.01.2017 року по теперішній час з обмеженням її максимальним розміром внаслідок безпідставного застосування вимог ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016 (далі - Закон № 1774-VIII) та частини 1 статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 20 липня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в скороченому провадженні.

Відповідачем до суду 31.07.2017 року надано письмові заперечення проти позовних вимог, в яких зазначено, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності.

Відповідач листом від 02.06.2017 року № 605/О-11 повідомив позивача, що йому проведено перерахунок пенсії з 01.01.2017 року, зазначивши, що пенсія в перерахованому розмірі виплачуватиметься з 01.06.2017, а за період з 01.01.2017 по 31.05.2017 позивачу нараховано доплату, яка буде виплачена разом з пенсією у червні поточного року.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вих. № 1428 від 11.07.2017р., розмір пенсії позивача за період з січня по липень 2017 року становить 10740,00 грн.

Як вбачається з документів Головного управління про перерахунок пенсії за пенсійною справою позивача, нарахований позивачу розмір пенсії (разом з надбавками) за перерахунком з 01.01.2017 року становив 15277,53 грн., за перерахунком пенсії з 01.05.2017 року - 15303,53грн., але з урахуванням обмеження у виплаті розмір пенсії за ці періоди становив 10740,00 грн.

Частиною 7 статті 43 Закону № 2262-XII (в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011 із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015) було встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до деяких законів України, в тому числі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати 10740 гривень.

Проте рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме:

- частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З огляду на це положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з дня ухвалення рішення про визнання їх неконституційними, тобто з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.

Що стосується Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016р., який був прийнятий Верховною Радою України до прийняття Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, та набрав чинності з 1 січня 2017 року, то визначена в цьому Законі норма підпункту 1 пункту 10, якою в частині 7 ст. 43 Закону №2262-XII слова і цифри «у період з 01 січня 2016 р. по 31 грудня 2016 р.» замінені словами і цифрами «по 31 грудня 2017 р.» не може створювати будь-яких правових наслідків через те, що частина 7 ст. 43 Закону №2262-XII визнана неконституційною та повністю втратила чинність із 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суду України в своєму рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 зазначив, що забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей закріплено у частині п'ятій статті 17 розділу I "Загальні засади" Конституції України, який визначає такі основи конституційного ладу в Україні, як, зокрема, суверенітет, територіальна цілісність та недоторканність України, захист яких покладається на Збройні Сили України та інші військові формування.

Зазначене є підставою для висновку, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов'язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов'язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Норми-принципи частини п'ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер.

Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Також Конституційний Суд України в пункті 7 Рішення № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 р. вже висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічної редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй».

Крім того пунктом 1 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 1-1 Закону №2262-XII визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (№2262-XII) та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За період з 01.01.2017 року по час звернення позивача до суду з позовом будь-яких змін до Закону №2262-XII, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якими би встановлювалися обмеження розміру пенсії по інвалідності для осіб, звільнених з військової служби, не вносилося, стаття 1-1 Закону №2262-XII є чинною, а частина 7 статті 43 втратила чинності.

З огляду на те, що Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, ч. 1 ст. 2 якого встановлюються обмеження пенсій певних категорій осіб максимальним розміром, не є спеціальним законом, який має законодавчо регулювати умови та норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, внесення до нього Законом № 1774-VIII змін (в частині обмеження по 31.12.2017 розміру пенсій) не може бути підставою для зміни умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, в тому числі й обмеження пенсії максимальним розміром.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права містяться в постановах Верховного Суду України, зокрема в постанові від 28.04.2015 року (справа № 21-176а15), від 30.01.2012 року (справа № 21-139а11), в яких Верховний Суд України зазначає, що зміни умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (№2262-XII) та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а норми інших законів не підлягають застосуванню щодо правового регулювання умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби.

Виходячи з цього відсутні правові підстави для здійснення відповідачем обмеження пенсії позивача граничним розміром, а дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яким з 01.01.2017 року обмежено розмір пенсії позивача, є протиправними.

Відповідно ч. 2 ст. 55 Закону №2262-XII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи, що відповідачем внаслідок проведення перерахунку з 01.01.2017 р. протиправно обмежено виплату пенсії позивача максимальним розміром, поновлення порушених прав позивача на належне пенсійне забезпечення має бути здійснено шляхом покладення на відповідача обов′язку провести доплату різниці в пенсії позивача між нарахованими та фактично виплаченими розмірами саме з 01.01.2017р. та по день проведення доплати.

Керуючись ст.ст. 7-9, 11, 71, 158, 160, 162, 163, 122, 183-2 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та перерахованої ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром у 10740 гривень.

Зобов′язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної та перерахованої ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.01.2017 року по день проведення доплати.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Приморського районного суду

міста Одеси Чернявська Л.М.

31.07.2017