Справа № 808/3577/16
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2017 рокусправа № 808/3577/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа без самостійних вимог - Дочірнє підприємство "Запорізький Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про визнання протиправною та скасування Вимоги від 15.11.2016р. №20727-3-03.4,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано вимогу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 15.11.2016 №20727-3-03.4.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що при розгляді справи встановлено, що вчинені банком операції по рахунку виконувалися на підставі наданих філією платіжних документів, за реквізитами зазначеними в них, тому вказані операції неможливо розцінити як «помилкові перекази» в розумінні абзацу 2 п. 1.24 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні». При цьому, відповідач не був суб'єктом правовідносин, що виникають при здійснені переказу коштів в розумінні ст. 5 ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні». Крім того, вимога відповідача від 15.11.2016 року є повторною, оскільки станом на 15.11.2016 року первісну вимогу відповідача від 28.10.2016 року зупинено рішенням суду (первісна та повторна вимоги є тотожними).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Управлінням Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що оскільки позивачем не було виконано первісну вимогу від 28.10.2016 року, то йому було правомірно направлено повторну вимогу від 15.11.2016 року.

Представником позивача надано заперечення на апеляційну скаргу, згідно якої просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Зазначив, що 22.12.2016 року у справі щодо оскарження первісної вимоги від 28.10.2016 року, прийнято постанову суду згідно якої скасовано вимогу від 28.10.2016 року. Судом апеляційної інстанції зазначене рішення суду залишено без змін.

Представники позивача (Колесник І.Г., Беседін В.І.) у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Надали пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ДВС при виконанні зведеного виконавчого провадження №39951778 винесено постанову від 11.08.2016 року ЗВП №39951778 про арешт коштів та інших цінностей боржника, боржником за яким виступає ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Цією постановою накладено арешт на кошти й інші цінності боржника, у межах суми боргу за зведеним виконавчим провадженням в сумі 13276874,12 грн., що містяться на всіх рахунках і вкладах чи на зберіганні в усіх банках, їх філіях та відділеннях або інших фінансових установах, в тому числі в АТ "Укрексімбанк", та належать ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та його відокремленим підрозділам, зокрема: філії "Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця" (а.с.140-148, том 1).

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що зареєстроване обтяження на кошти та інші цінності що знаходяться на всіх рахунках і вкладах чи на зберіганні в усіх банках, їх філіях та відділеннях або інших фінансових установах (а.с.149-150, том 1).

Листом №075-10/1563 від 16.08.2016 АТ "Укрексімбанк" повідомило відповідача про прийняття до виконання постанови про арешт боржника від 11.08.2016 року, а також надало інформацію щодо відсутності на рахунку ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" коштів станом на 15.08.2016 (а.с.153, том 1).

Відповідачем 21.09.2016 направлено до філії АТ "Укрексімбанк" у м. Запоріжжя платіжну вимогу №1847 про стягнення з рахунку №258 філії "Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця" ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" 313747,41 грн. (а.с.178, том 1).

23.09.2016 відповідачем направлено на адресу позивача та його філії у м. Запоріжжі вимогу державного виконавця №17667-3-034, в якій зазначено, що позивач не забезпечив виконання постанови від 11.08.2016 в частині арешту коштів на рахунку філії "Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця". У зв'язку з цим відповідач зобов'язав позивача виконати вимоги постанови від 11.08.2016 в повному обсязі, в тому числі в частині накладення арешту на рахунок №258 філії "Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця" (а.с.154-159, том 1).

Листом №075-10/147-БТ від 26.09.2016 позивач повідомив відповідача про прийняття до виконання вищевказаної постанови від 11.08.2016 й що станом на 26.09.2016 на вказаному рахунку обліковуються кошти у розмірі 161593,93 грн., а також, що станом на 26.09.2016 на цей рахунок не накладалися арешти (а.с. 160 том, 1).

28.10.2016 відповідачем направлено позивачеві вимогу державного виконавця №19730-6-03.4, якою АТ "Укрексімбанк" зобов'язано негайно з моменту отримання даної вимоги усунути порушення законодавства про виконавче провадження, допущені АТ "Укрексімбанк" та його філією в м. Запоріжжі, шляхом перерахування відповідачу за рахунок власних коштів сум помилкових переказів коштів, що обліковуються за філією "Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця" на рахунку №258 за період з 15.08.2016 по 26.09.2016 (а.с.162-169, том 1).

Позивач таку вимогу оскаржив в судовому порядку. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2016 в порядку забезпечення адміністративного позову зупинено дію вимоги відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 19730-6-03.4 від 28.10.2016 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 808/3416/16.

Однак, 15.11.2016 відповідачем направлено позивачеві повторну вимогу державного виконавця №20727-3-03.4, якою АТ "Укрексімбанк" зобов'язано негайно з моменту отримання даної вимоги усунути порушення законодавства про виконавче провадження, допущені АТ "Укрексімбанк" та його філією в м.Запоріжжі, шляхом перерахування відповідачу за рахунок власних коштів сум помилкових переказів коштів, що обліковувались за філією "Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця" на рахунку №258 за період з 15.08.2016 по 26.09.2016 (а.с.170-177, том 1).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а згідно з абз. 1 ч. 4 ст. 18 Закону, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Вищезазначені норми Закону України "Про виконавче провадження" дають підстави для висновку, що вимога виконавця може містить лише імперативи, які прямо встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Натомість матеріали справи не містять доказів того, що будь-яким з виконавчих документів, виконання яких зведено в виконавче провадження №39951778, встановлено можливість АТ "Укрексімбанк" погашати заборгованість боржника за рахунок власних - банківських - коштів. Також Законом України "Про виконавче провадження" такої можливості також не передбачено.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції оскаржувана вимога державного виконавця в частині перерахування на рахунок Відділу ДВС власних коштів банку містить ознаки недотримання гарантій непорушності права власності позивача на ці кошти.

При цьому, загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначає Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Статтею 5 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", що суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно з п. 1.23 ст. 1 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

Слід зазначити, що Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Згідно з абзаців 1 та 2 п. 1.24 ст. 1 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ коштів - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Згідно з п. 32.3 ст. 32 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Підпунктом 32.3.1.п. 32.3 ст. 32 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов'язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. У іншому разі отримувач має право у встановленому законом порядку вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми переказу за рахунок власних коштів, сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення починаючи від дати завершення помилкового переказу, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Одночасно банк-порушник зобов'язаний після виявлення помилки негайно повідомити неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу і про необхідність ініціювання ним переказу еквівалентної суми коштів цьому банку протягом трьох робочих днів від дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення банку про здійснення помилкового переказу встановлюється Національним банком України.

У разі переказу банком-порушником за рахунок власних коштів суми переказу отримувачу та своєчасного повідомлення неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу, а також своєчасного переказу неналежним отримувачем суми переказу цьому банку банк-порушник залишає цю суму у власному розпорядженні. При цьому, у разі порушення неналежним отримувачем зазначеного триденного строку, банк-порушник має право вимагати від неналежного отримувача повернення суми переказу, а також сплату пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Підпунктом 32.3.2.п. 32.3 ст. 32 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов'язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

У разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції системний аналіз вищенаведених приписів законодавства, з урахуванням встановлених обставин справи, дає підстави для висновку, що вчинені операції по вищенаведеному рахунку філії виконувалися на підставі наданих філією платіжних документів, за реквізитами зазначеними в них. Тому вказані операції неможливо розцінити як "помилкові перекази" в розумінні абзацу 2 пункту 1.24 статті 1 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Слід зазначити, що відповідач не був суб'єктом правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, в розумінні ст. 5 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога відповідача від 15.11.2016 року є повторною, при цьому, станом на 15.11.2016 року первісну вимогу відповідача від 28.10.2016 року зупинено ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду (справа №808/3416/16).

Крім того колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що 22.12.2016 року у справі щодо оскарження первісної вимоги від 28.10.2016 року (справа №808/3416/16), прийнята постанова Запорізьким окружним адміністративним судом згідно якої скасовано вимогу від 28.10.2016 року. Судом апеляційної інстанції зазначене рішення суду залишено без змін.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник