Справа № 820/2077/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 р.Справа № 820/2077/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 по справі № 820/2077/17

за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пісчанська"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пісчанська", в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пісчанська" на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів, в сумі 505882,30 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пісчанська" повинно було працевлаштувати 12 осіб з інвалідністю, проте відповідачем було працевлаштовано лише 5 осіб, у зв'язку з чим до відповідача застосовано адміністративно-господарську санкцію за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 505882,30 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 у задоволенні позову було відмовлено.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач вказав, що вважає безпідставними доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі. Із посиланням на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, від 16 квітня 2013 року у справі № 21-81а13, від 02 квітня 2013 року у справі № 21-95а13, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарської санкції за незайняті робочі місця.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 26.07.2017 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ТОВ "Агрофірма "Пісчанська" 15.02.2017 подало до Харківського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 по формі №10-ПІ (поштова річна), згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично за рік становить 299, з них середньооблікова кількість штатних працівників, якім відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 5, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 12.

Вважаючи, що відповідачем не виконано 4-х відсоткового нормативу призначеного для працевлаштування інвалідів у відповідності до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а саме працевлаштовано 5 інвалідів, у той час, коли в силу норм закону необхідно 12 осіб, посилаючись на ст.ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України", позивачем було застосовано до відповідача адміністративно-господарську санкцію за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 505882,30 грн.

У зв'язку із викладеними обставинами та несплатою відповідачем у добровільному порядку адміністративно - господарських санкцій, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вжив необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, вини в діях відповідача судом не встановлено, а відтак, застосування до нього адміністративно - господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необгрунтованим.

У доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що у випадку якщо створене робоче місце не введено в дію шляхом працевлаштування інваліда, то підприємство, установа чи організація не звільняється від обов'язку щодо сплати адміністративно-господарських санкцій до Фонду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 2 статті 19 вищезазначеного Закону регламентовано, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу норм Закону № 875-ХІІ вбачається, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, натомість вимагає від нього вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, визначених у статтею 18 Закону.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11.

Згідно з наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 "Про затвердження форм звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та порядку її подання" формою звітності роботодавців про наявність вакантних місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, є форма № 3-ПН, яка відповідно до положень Закону України "Про зайнятість населення" подається роботодавцями до державної служби зайнятості. За наявності попиту на робочу силу "вакансії" не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

З огляду на вищезазначене, звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство для працевлаштування.

За таких обставин неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості, є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Агрофірма "Пісчанська" подавались звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН від 28.01.2016, 25.02.2016, 31.03.2016, 28.04.2016, 31.05.2016, 29.06.2016, 28.07.2016, 30.08.2016, 29.09.2016, 31.10.2016, 28.11.2016, 26.12.2016 до Красноградського районного центру зайнятості, де відображалась інформація про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів (а.с. 14-50).

Крім того, судовим розглядом встановлено, що ТОВ "Агрофірма "Пісчанська" подавались оголошення до газети "Вісті Краснодарщини" щодо наявності вакантних робочих місць для осіб із групою інвалідності (а.с. 135-156).

Згідно довідки Красноградського районного центру зайнятості від 18.04.2017 № 398/01-18, протягом 2016 року за направленням служби зайнятості особи з інвалідністю на підприємстві ТОВ Агрофірма "Пісчанська" не працевлаштовувалися. Відмов з боку підприємства у працевлаштуванні інвалідів не було (а.с. 13).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ "Агрофірма "Пісчанська" у 2016 році вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Статтею 19 Закону №875-ХІІ передбачено, що керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Проте, позивач, посилаючись на порушення з боку відповідача норм законодавства про працевлаштування осіб з інвалідністю, не надав суду доказів того, що останнім не створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю або ним відмовлено у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем вжито усіх передбачених частиною 3 статті 18 Закону № 875 заходів, спрямованих на запобігання порушення прав інвалідів на працевлаштування.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 по справі № 820/2077/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Ральченко І.М. Катунов В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 31.07.2017.