Справа № 810/481/16
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/481/16 Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Лічевецького І.О.

за участю секретаря: Бордунової К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" звернувся до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області № від 25.09.2015 року, № від 25.09.2015 року, № від 25.09.2015 року, № від 25.09.2015 року, № від 25.09.2015 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області № від 25.09.2015 року про застосування штрафних санкцій.

Визнано протиправним та скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2015 року №Ю-.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні вимог даного позову відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області була проведена виїзна планова документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, результати якої були оформлені актом №255/10-13-22-02-20/30572878 від 13.08.2015.

Перевіркою були встановлені наступні порушення вимог чинного законодавства з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна":

- п.п.14.1.27, п.п.14.1.36, п.п.14.231 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 412 377 грн.;

- п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на 242 581 грн.;

- п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, абз. "б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб в сумі 28936 грн.;

- ч.1 п.1 ст.7, п.1, п.2, п.5 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиного внеску на 13637;

- п.п.1.4 п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено військового збору в сумі 353,00 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем були прийняті наступні документи:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2015 №Ю-, якою позивачеві визначено до сплати суму ЄСВ в розмірі 13 637 грн.;

- рішення № від 25.09.2015 про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 6 818 грн. за донарахування фіскальним органом єдиного внеску;

- податкове повідомлення-рішення№ від 25.09.2015 про донарахування військового збору в розмірі 353 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 265 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2015, яким позивачеві донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 28 936 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 17 574 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2015 про зменшення позивачеві суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 678 656 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2015, яким донараховано податок на прибуток в сумі 412 378 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 103095 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2015 про донарахування податку на додану вартість в сумі 194 901 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 48 725 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування фінансових санкцій були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, однак залишені без змін рішеннями Головного управління ДФС у Київській області від 16.10.2015 №2782/10/10-36-10-01-04, від 12.11.2015 №2990/10/10-36-10-01-04, від 15.12.2015 №3275/10/10-36-10-01-04, від 15.12.2015 №3276/10/10-36-10-01-04, від 22.01.2016 №173/10/10-36-10-01-04.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вищезазначених актів, ТОВ "Вавін Україна" звернулося до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо завищення адміністративних витрат по взаємовідносинам з ПП ОСОБА_3, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Замовник) був укладений Договір №05, пунктом 1.1 якого передбачено, що виконавець зобов'язується надати інформаційно-консультаційні послуги з використання інформаційно-обчислювальної техніки та різноманітного програмного забезпечення з метою підвищення ефективності експлуатації як технічних, так і інтелектуальних ресурсів замовника згідно наступним видам діяльності: 62.01 - комп'ютерне програмування; 62.02 - консультування з питань інформатизації; 62.03 - діяльність, пов'язана з управлінням комп'ютерним обладнанням.

Згідно з пунктами 3.1-3.2 Договору, розрахунки за надані послуги надаються на підставі акта здачі-приймання робіт не пізніше 10-денного строку з моменту підписання. Сума розрахунку визначається актом здачі-приймання робіт.

Окрім вказаного договору, описаного в акті перевірки, між цими ж сторонами були укладені аналогічні договори №05 від 04.01.2012 (види діяльності - 72.10.0 - консультування з питань інформатизації) та №04 від 02.01.2013, які в акті перевірки не зазначені, хоча є підставою для виникнення зобов'язань, описаних в ньому.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у період 2012-2014 роки на виконання укладених договорів Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 були надані, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" прийняті послуги на загальну суму 62 200 грн. (без ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання послуг, підписаних сторонами та скріплених печатками підприємств.

До кожного з актів Виконавцем додавалися розшифровки наданих послуг із зазначенням в них найменування відповідних послуг.

Щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_4, колегія суддів зазначає наступне.

01.03.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Клієнт) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Виконавець) був укладений договір №9/3 про надання юридичних послуг.

Впродовж 2012-2014 років Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 були надані, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" отримані юридичні послуги на загальну суму 427 900 грн. (без ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання послуг, підписаних сторонами та скріплених печатками підприємств.

Колегія суддів звертає увагу також на пояснення позивача, в яких останній вказує на те, що необхідність укладання зазначеного договору була пов'язана з відсутністю в штаті підприємства посади юрисконсульта, що підтверджується наявними в справі штатними розкладами.

У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість посилання відповідача на завищення адміністративних витрат по взаємовідносинах позивача з ПП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4

Щодо господарських відносин позивача із Товариством з обмеженою відповідальністю "Іміко-Аудит", колегія суддів зазначає наступне.

Так, 03.03.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іміко-Аудит" (Фірма) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Клієнт) був укладений договір №3-03/12 про надання послуг.

Протягом 2012-2014 років Товариством з обмеженою відповідальністю "Іміко-Аудит" були надані, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" отримані консультаційні послуги на загальну суму 170 000 грн. (без ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання послуг, підписаних сторонами та скріплених печатками підприємств.

В якості додатків до актів здачі-приймання послуг, Товариством з обмеженою відповідальністю "Іміко-Аудит" були складені звіти по наданим послугам/консультаціям із зазначенням в них тем консультацій/послуг.

Колегія суддів приймає до уваги твердження позивача про те, що необхідність укладення договору з ТОВ "Іміко-Аудит" була пов'язана з наступними факторами: складністю та заплутаністю українського законодавства, насамперед у питанні ведення податкового обліку; потребою у систематичних кваліфікованих консультаціях щодо правильності застосування податкового законодавства України; необхідністю отримання в рамках корпоративних правил засновниками ТОВ "Вавін Україна" (нерезидентами України) щомісячної інформації стосовно об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств; потребою у якісній підготовці податкової звітності підприємства з податку на прибуток.

В якості доказів фактичного проведення консультацій в рамках виконання зазначеного договору, позивачем були надані суду роздруковані скрін-шоти електронних листів, надісланих директором ТОВ "Іміко-Аудит" Полевим В.О. на адресу головного бухгалтера ТОВ "Вавін Україна" Ніжнік В.М. При цьому, кваліфікація Полевого В.О. підтверджується відповідними документами, наявними в матеріалах даної справи.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає також увагу на надані примірники звітів, складених Товариством з обмеженою відповідальністю "Іміко-Аудит" для звітування перед засновниками ТОВ "Вавін Україна" - нерезидентами України.

Що стосується висновків контролюючого органу в частині завищення позивачем адміністративних витрат при віднесенні до їх складу сум коштів, сплачених ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та Товариству з обмеженою відповідальністю "Іміко-Аудит", колегія суддів зважає на наступне.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України передбачено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності (п. "г").

При цьому, згідно з п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до абз. 10 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. N 996-XIV (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Пунктами 2.2, 2.4 цього Положення визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що складені між позивачем та його контрагентами - ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Іміко-Аудит", акти приймання-передачі послуг в повній мірі відповідають законодавчо встановленим вимогам до первинних документів та містять всі необхідні обов'язкові реквізити, а тому є належними доказами фактичного надання послуг та підставою для формування відповідних витрат в податковому обліку.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 N 984 (який був чинним на момент складання акта перевірки), факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з пунктом 5.2 Розділу ІІ цього Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем в акті перевірки не зазначено, які норми законодавчих актів (з посиланням на конкретні пункти і статті) були порушені позивачем при формуванні витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, на підставі документів, наданих ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Іміко-Аудит" (актів приймання-передачі послуг).

Колегія суддів звертає також увагу на проведену судову експертизу, яка призначалась судом першої інстанції, з метою перевірки правомірності викладених в акті перевірки доводів контролюючого органу.

У висновку проведеної в рамках цієї справи судової експертизи зазначено, що надані на дослідження первинні документи, які підтверджують господарські операції між ТОВ "Вавін Україна" та постачальниками таких послуг, складені з дотриманням нормативних вимог та з необхідними реквізитами. В акті перевірки відсутні посилання на рішення суду щодо визнання правочинів ТОВ "Вавін Україна" з постачальниками та покупцями, а також документів на виконання вказаних договорів, в 2012-2014 роках недійсними.

Як вбачається з висновку експерта, за наявними документами підприємство ТОВ "Вавін Україна" мало обґрунтовані підстави для віднесення до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2012-2014 роки. адміністративних витрат по взаємовідносинах з контрагентами ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Іміко-Аудит".

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав не приймати до уваги висновок судової експертизи, оскільки вказане дослідження було проведено кваліфікованим фахівцем, попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

У зв'язку з цим, викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу про завищення позивачем адміністративних витрат при здійсненні господарських операцій з контрагентами ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Іміко-Аудит" документально не підтверджуються, а матеріали справи свідчать про правомірне формування позивачем даних податкового обліку при здійсненні ujcgjlfhcmrj] діяльності з цими особами.

Щодо господарських відносин позивача із Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Гарант Плюс 11", колегія суддів зазначає наступне.

Так, 01.04.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Гарант Плюс 11" (Суборендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Суборендар) був укладений договір суборенди №5.

За умовами вказаного договору, приміщення було передано у користування позивачеві за відповідним актом здачі-приймання від 01.04.2012, підписаним сторонами та скріпленим печатками підприємств.

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі цього договору позивачем сплачувалися Товариству з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Гарант Плюс 11" грошові кошти, за результатом чого останнім були виписані податкові накладні, суми ПДВ за якими були включені позивачем до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

Оплата позивачем орендних платежів підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Згідно з п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Щодо тверджень відповідача про завищення позивачем адміністративних витрат при здійсненні господарських операцій з ТОВ "Комерційна фірма "Гарант Плюс 11", контролюючий орган зазначає, що враховуючи кількість працівників на підприємстві (2012 рік - 24 особи, 2013 рік - 22 особи, 2014 рік - 22 особи), за санітарними нормами та нормами охорони праці достатньою площею для здійснення позивачем господарської діяльності є 260 кв.м., у зв'язку з чим при оренді офісних приміщень площею 490 кв. м. позивачем безпідставно віднесено до складу адміністративних витрат 442 725,00 грн. - вартість оренди 230 кв. м. зайвої площі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності даних тверджень відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.1 Правил охорони праці під час експлуатації електронно-обчислювальних машин, затверджених Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 26.03.2010 N 65 (надалі - Правила), на які посилається контролюючий орган в акті перевірки, дані Правила поширюються на всіх суб'єктів господарювання незалежно від форм власності, які у своїй діяльності здійснюють роботу, пов'язану з електронно-обчислювальними машинами (далі - ЕОМ) з відеодисплейними терміналами (далі - ВДТ), у тому числі на тих, які мають робочі місця, обладнані ЕОМ з ВДТ і периферійними пристроями (далі - ПП).

Правила встановлюють вимоги безпеки до обладнання робочих місць операторів ЕОМ з ВДТ та ПП (далі - оператори) та до роботи із застосуванням ЕОМ з ВДТ і ПП.

Вимоги Правил є обов'язковими для роботодавців, операторів електронно-обчислювальних машин, операторів комп'ютерного набору, операторів комп'ютерної верстки та працівників інших професій, які у своїй роботі застосовують ЕОМ з ВДТ і ПП.

Пунктом 1.3 Правил визначено, що робочі місця мають відповідати вимогам цих Правил та Державних санітарних правил і норм роботи з візуальними дисплейними терміналами електронно-обчислювальних машин, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 10.12.98 N 7 (ДСанПіН 3.3.2-007-98) (далі - ДСанПіН 3.3.2-007-98).

Згідно з пунктом 1.12 Правил, площу та об'єм для одного робочого місця оператора визначають згідно з вимогами ДСанПіН 3.3.2-007-98. Площа має бути не менше 6,0 кв. м, об'єм - не менше 20,0 куб. м.

Аналогічна норма щодо мінімальної площі одного робочого місця закріплена в пункті 2.3 ДСанПіН 3.3.2-007-98.

Таким чином, зазначеними актами в сфері охорони праці встановлено лише мінімальну площу робочого місця для осіб, які у своїй роботі застосовують ЕОМ з ВДТ і ПП.

Окрім вище зазначеного, колегія суддів звертає також увагу й на те, що чинне податкове законодавство України не забороняє платнику податків відносити до складу адміністративних витрат видатки по орендній платі за користування приміщеннями в частині, що перевищує санітарні норми.

Разом з тим, стверджуючи про можливість віднесення до складу таких витрат платежів за оренду приміщень виключно у розмірі відповідно до мінімальних санітарних норм, відповідач фактично здійснив втручання у господарські відносини позивача, оскільки спонукає його врахувати при обранні об'єкта оренди обмеження, які жодним нормативним актом не закріплені.

У той же час, відповідно до статті 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання в Україні є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Враховуючи те, що будь-які зауваження до первинних документів, оформлених при здійсненні господарської діяльності між ТОВ "Вавін Україна" та ТОВ "Комерційна фірма "Гарант Плюс 11", у відповідача були відсутні, а викладені в акті висновки про порушення в цій частині є протиправними, колегія суддів приходить до висновку, що сплачені позивачем суми орендних платежів в розмірі 442 725 грн. були правомірно віднесені ним до складу адміністративних витрат.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов'язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

З наявних в справі доказів вбачається, що податковий кредит, за результатом здійснення господарських операцій з ТОВ "Комерційна фірма "Гарант Плюс 11", був сформований позивачем на підставі належних документів, які оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства та містять всі необхідні реквізити.

Отже, враховуючи те, що підстави для виключення контролюючим органом зі складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ є тотожні підставам для зменшення адміністративних витрат, колегія суддів приходить до висновку, що викладений в акті перевірки висновок ревізора про завищення позивачем податкового кредиту по операціям з ТОВ "Комерційна фірма "Гарант Плюс 11" є неправомірним.

Крім того, правомірність формування позивачем адміністративних витрат та податкового кредиту за результатом діяльності із зазначеним контрагентом підтверджується також і висновком проведеної в рамках цієї справи судової експертизи.

Що стосується господарських відносин позивача із Приватним підприємством "Альпарі", колегія суддів зазначає наступне.

Так, 05.01.2012 між Приватним підприємством "Альпарі" (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Отримувач) був укладений договір №03/2011 на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Крім того, між сторонами 08.12.2013 було підписано аналогічний за змістом договір за номером 0801/2013.

На виконання зазначених договорів Приватним підприємством "Альпарі" надавалися позивачеві транспортно-експедиційні послуги, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, після чого складалися акти здачі-приймання робіт.

Згідно наявних в матеріалах справи актів, Експедитором протягом 2012-2013 років були надані позивачеві послуги на загальну суму 184878,33 грн. (без ПДВ), вартість яких була віднесена ТОВ "Вавін України" до витрат на збут.

Крім того, Приватним підприємством "Альпарі" були виписані ТОВ "Вавін Україна" податкові накладні, сума ПДВ в розмірі 36 975,67 грн., за якими була віднесена до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

При цьому, в акті перевірки контролюючим органом було зазначено, що сума витрат на збут по операціям з ПП "Альпарі" складає 189 711,70 грн., сума ПДВ - 38 002,00 грн., що свідчить про допущення арифметичної помилки та підтверджується висновком проведеної в рамках цієї справи судової економічної експертизи. Різниця по витратам складає 4 833,37 грн., по ПДВ - 1026,33 грн.

Щодо господарських відносин позивача із Приватним підприємством "Данко-Н", колегія суддів зазначає наступне.

Так, матеріали справи свідчать про те, що в 2012 році між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Замовник-експедитор) та Приватним підприємством "Данко-Н" (Виконавець) були укладені наступні угоди на разове перевезення: №543 від 13.12.2012; №560 від 13.12.2012; №536 від 11.12.2012; №519 від 27.11.2012; №493 від 14.11.2012; №488 від 09.11.2012; №487 від 09.11.2012; №473 від 01.11.2012; №459 від 25.10.2012; №447 від 18.10.2012; №441 від 15.10.2012; №433 від 09.10.2012; №427 від 05.10.2012; №422 від 03.10.2012; №400 від 25.09.2012; №399 від 25.09.2012; №397 від 24.09.2012; №381 від 13.09.2012; №374 від 06.09.2012; №355 від 29.08.2012; №351 від 28.08.2012; №347 від 22.08.2012; №332 від 14.08.2012; №329 від 09.08.2012; №320 від 01.08.2012; №316 від 30.07.2012; №309 від 26.07.2012; №294 від 18.07.2012; №291 від 17.07.2012; №289 від 16.07.2012; №280 від 10.07.2012; №282 від 10.07.2012; №261 від 26.06.2012; №253 від 22.06.2012; №250 від 22.06.2012; №234 від 12.06.2012; №232 від 11.06.2012; №219 від 05.06.2012; №213 від 30.05.2012; №209 від 29.05.2012; №205 від 25.05.2012; №194 від 18.05.2012; №183 від 14.05.2012; №179 від 11.05.2012; №170 від 03.05.2012; №166 від 28.04.2012; №163 від 27.04.2012; №162 від 26.04.2012; №129 від 04.04.2012; №125 від 30.03.2012; №119 від 29.03.2012; №100 від 20.03.2012; №79 від 06.03.2012; №71 від 29.02.2012; №67 від 28.02.2012; №56 від 23.02.2012; №34 від 09.02.2012; №41 від 16.02.2012; №26 від 31.01.2012; №2 від 12.01.2012; №9 від 20.01.2012.

В 2013 році між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Замовник-експедитор) та Приватним підприємством "Данко-Н" (Виконавець) були укладені наступні угоди на разове перевезення: №513 від 26.12.2013; №488 від 16.12.2013; №485 від 13.12.2013; №473 від 09.12.2013; №469 від 05.12.2013; №465 від 29.11.2013; №449 від 26.11.2013; №449/1 від 26.11.2013; №442 від 21.11.2013; №442/1 від 21.11.2013; №441 від 20.11.2013; №441/1 від 20.11.2013; №433 від 14.11.2013; №433/1 від 14.11.2013; №421 від 06.11.2013; №405 від 28.10.2013; №405/1 від 28.10.2013; №395 від 21.10.2013; №384 від 14.10.2013; №381 від 10.10.2013; №381/1 від 10.10.2013; №376 від 08.10.2013; №376/1 від 08.10.2013; №354 від 26.09.2013; №336 від 18.09.2013; №336/1 від 18.09.2013; №320 від 09.09.2013; №320/1 від 09.09.2013; №308 від 02.09.2013; №08/1 від 02.09.2013; №313 від 04.09.2013; №313/1 від 04.09.2013; №312 від 04.09.2013; №312/1 від 04.09.2013; №303 від 29.08.2013; №303/1 від 29.08.2013; №296 від 27.08.2013; №296/1 від 27.08.2013; №286 від 22.08.2013; №286/1 від 22.08.2013; №274 від 16.08.2013; №274/1 від 16.08.2013; №263 від 08.08.2013; №254 від 01.08.2013; №254/1 від 01.08.2013; №244 від 25.07.2013; №244/1 від 25.07.2013; №233 від 18.07.2013; №233/1 від 18.07.2013; №231 від 17.07.2013; №231/1 від 17.07.2013; №215 від 09.07.2013; №215/1 від 09.07.2013; №204 від 27.06.2013; №204/1 від 27.06.2013; №200 від 26.06.2013; №200/1 від 26.06.2013; №195 від 20.06.2013; №195/1 від 20.06.2013; №186 від 17.06.2013; №186/1 від 17.06.2013; №176 від 10.06.2013; №176/1 від 10.06.2013; №175 від 06.06.2013; №175/1 від 06.06.2013; №166 від 31.05.2013; №166/1 від 31.05.2013; №152 від 22.05.2013; №152/1 від 22.05.2013; №138 від 13.05.2013; №138/1 від 13.05.2013; №131 від 29.04.2013; №131/1 від 29.04.2013; №123 від 19.04.2013;- №123/1 від 19.04.2013; №115 від 17.04.2013; №115/1 від 17.04.2013; №88 від 29.03.2013; №88/1 від 29.03.2013; №75 від 20.03.2013; №75/1 від 20.03.2013; №61 від 04.03.2013; №61/1 від 04.03.2013; №52 від 25.02.2013; №52/1 від 25.02.2013; №36 від 12.02.2013; №36/1 від 12.02.2013;- №27 від 31.01.2013; №27/1 від 31.01.2013; №12 від 23.01.2013.

В 2014 році між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Замовник-експедитор) та Приватним підприємством "Данко-Н" (Виконавець) були укладені наступні угоди на разове перевезення: №461 від 16.12.2014; №461/1 від 16.12.2014; №439 від 01.12.2014; №424 від 24.11.2014; №417 від 18.11.2014; №417/1 від 18.11.2014; №402/1 від 07.11.2014; №383 від 22.10.2014; №356 від 06.10.2014; №356/1 від 06.10.2014; №352 від 02.10.2014; №343 від 26.09.2014; №343/1 від 26.09.2014; №330 від 17.09.2014; №318 від 09.09.2014; №306 від 28.08.2014; №297 від 20.08.2014; №270 від 30.07.2014; №254 від 23.07.2014; №254/1 від 23.07.2014; №244 від 17.07.2014; №244/1 від 17.07.2014; №229 від 09.07.2014; №229/1 від 09.07.2014; №223 від 02.07.2014; №205 від 19.06.2014; №215/1 від 19.06.2014; №192 від 11.06.2014; №194 від 11.06.2014; №180 від 29.05.2014; №166 від 20.05.2014; №166/1 від 20.05.2014; №152 від 29.04.2014; №152/1 від 29.04.2014; №146 від 28.04.2014; №146/1 від 28.04.2014; №125 від 16.04.2014; №121 від 11.04.2014; №112 від 04.04.2014; №109 від 30.03.2014; №91 від 18.03.2014; №91/1 від 18.03.2014; №69 від 03.03.2014; №73/1 від 06.03.2014; №53 від 20.02.2014; №53/1 від 20.02.2014; №48 від 17.02.2014; №34 від 06.02.2014; №34/1 від 06.02.2014; №26 від 31.01.2014; №25 від 30.01.2014; №8 від 21.01.2014; №461 від 16.12.2014.

В кожній із зазначених угод були вказані маршрути та умови перевезення вантажу, дані про водія та автомобіль, вартість фрахту, обов'язки сторін та їх відповідальність тощо.

Надання послуг з перевезення підтверджується належним чином складеними товарно-транспортними накладними, після чого оформлювалися акти виконаних робіт, які були підписані сторонами та скріплені їхніми печатками.

Загальна сума наданих Виконавцем послуг в розмірі 585 335 грн. (без ПДВ) була віднесена ТОВ "Вавін України" до витрат на збут.

При цьому, в акті перевірки контролюючий орган зазначає, що сума витрат на збут по операціям з ПП "Данко-Н" складає 585 333 грн., що свідчить про допущення арифметичної помилки та підтверджується висновком проведеної в рамках цієї справи судової економічної експертизи. Різниця складає 2,0 грн.

Крім того, Приватним підприємством "Данко-Н" були виписані ТОВ "Вавін Україна" податкові накладні, сума ПДВ в розмірі 117 067 грн. за якими була віднесена до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

Щодо господарських відносин позивача із ПП ОСОБА_7, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 11.04.2012 між Приватним підприємцем ОСОБА_7 (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Замовник) був укладений договір №0104/12 на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Також, 02.01.2013 між сторонами був підписаний договір аналогічного змісту за номером 0104/13.

На виконання зазначених договорів, Приватним підприємцем ОСОБА_7 надавалися позивачеві транспортно-експедиційні послуги, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, після чого складалися акти здачі-приймання робіт.

Згідно наявних в матеріалах справи актів, Експедитором протягом 2012-2013 років були надані позивачеві послуги на загальну суму 168 700 грн. (без ПДВ), вартість яких була віднесена ТОВ "Вавін України" до витрат на збут.

Щодо господарських відносин позивача із ПП ОСОБА_9, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 01.07.2013 між Приватним підприємцем ОСОБА_9 (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Замовник) був укладений договір №0107/13 на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Також, 19.03.2014 між сторонами був підписаний договір аналогічного змісту за номером 0103/14.

Встановлено, що на виконання зазначених договорів Приватним підприємцем ОСОБА_9 надавалися позивачеві транспортно-експедиційні послуги, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, після чого складалися акти здачі-приймання робіт.

Згідно наявних в матеріалах справи актів, Експедитором протягом 2013-2014 років позивачеві були надані послуги на загальну суму 165 600 грн. (без ПДВ), вартість яких була віднесена ТОВ "Вавін України" до витрат на збут.

Надаючи правову оцінку зазначеним вище господарським відносинам позивача з контрагентами, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема:твитрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Як було зазначено вище, стверджуючи про неправомірне віднесення позивачем до складу витрат на збут вартості наданих ПП "Альпарі" та ПП "Данко-Н" транспортно-експедиційних послуг, а до податкового кредиту - сум ПДВ з вартості таких послуг, контролюючий орган посилається на те, що з актів виконаних робіт (наданих послуг) неможливо встановити місця їх складання, одиниці виміру, правильність їх оформлення, а окремі товарно-транспортні накладні не містять інформації про особу, яка отримувала товар, підпис водія та печатку перевізника.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що в акті перевірки не зазначені конкретні ідентифікуючі ознаки товарно-транспортних накладних, до яких безпосередньо виникли зауваження (зокрема, дата, номер та серія ТТН, що є порушенням вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 N 984 (який був чинним на момент складання акта перевірки).

Крім того, за твердженням відповідача, ПП "Альпарі" має ознаки фіктивності, оскільки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Що стосується тверджень відповідача про неправомірне віднесення позивачем до складу витрат на збут вартості транспортно-експедиційних послуг, наданих Приватним підприємцем ОСОБА_7 та Приватним підприємцем ОСОБА_9, контролюючим органом в акті перевірки взагалі не були зазначені підстави для такого твердження, що відповідно є порушенням Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 N 984 (який був чинним на момент складання акта перевірки).

Обговорюючи правомірність господарських операцій позивача з Приватним підприємцем ОСОБА_7 та Приватним підприємцем ОСОБА_9, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.2, 3 ст. 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 №1955-IV (далі - Закон №1955), транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Експедитори за дорученням клієнтів, зокрема: забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю;

Згідно з положеннями статті 9 Закону №1955, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов'язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (AirWaybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (BillofLading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (CargoManifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363 (надалі - Правила, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до пункту 11.1 Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Пунктами 11.4-11.6 Правил визначено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Колегія суддів звертає увагу на те, що переважна більшість товарно-транспортних накладних, які були складені під час надання транспортно-експедиційних послуг Приватним підприємством "Альпарі", Приватним підприємством "Данко-Н", Приватним підприємцем ОСОБА_7 та Приватним підприємцем ОСОБА_9, оформлені відповідно до вимог Правил, зокрема, містять підписи замовника, тобто позивача, про здачу вантажу та водіїв про прийняття вантажу до перевезення. При цьому, скріплення підпису водія печаткою перевізника не визначено Правилами в якості обов'язкової умови при оформленні ТТН.

Так, в ході проведення перевірки було встановлено, що підпис водія про прийняття вантажу до перевезення відсутній на наступних товарно-транспортних накладних: від 06.09.2012 №001390 02 АБИ, від 15.09.2012 №001233 02 АБИ, від 15.09.2012 №001237 02 АБИ, від 30.08.2012 №001362 02 АБИ, від26.07.2012 №001092 02 АБИ, від 12.01.2012 №002210 02 АБИ, від 26.09.2013 №001176 02 АБИ, від 19.09.2013 №001175 02 АБИ, від 04.09.2013 №001168 02 АБИ, від 19.08.2013 №001158 02 АБИ, від 06.08.2013 №001150 02 АБИ, від 24.07.2013 №001144 02 АБИ, від 24.07.2013 №001143 02 АБИ, від 18.07.2013 №001137 02 АБИ, від 26.06.2013 №001128 02 АБИ, від 07.06.2013 №001117 02 АБИ, від 05.06.2013 №001115 02 АБИ, від 31.05.2013 №001112 02 АБИ, від 25.04.2013 №001095 02 АБИ, від 17.04.2013 №001090 02 АБИ, від 21.03.2013 №001084 02 АБИ, від 01.02.2013 №001064 02 АБИ, від 15.01.2013 №001054 02 АБИ, від 26.12.2013 №001228 02 АБИ, від 27.08.2013 №001162 02 АБИ, від 16.10.2012 №001007 02 АБИ, від 03.10.2012 №001597 02 АБИ, від 04.05.2012 №000471 02 АБИ, від 25.12.2012 №001051 02 АБИ, від 26.11.2012 №001037 02 АБИ, від 08.11.2012 №001025 02 АБИ, від 22.11.2012 №001034 02 АБИ, від 13.11.2012 №001030 02 АБИ, від 18.10.2012 №001011 02 АБИ, від 25.09.2012 №001541 02 АБИ, від 28.08.2012 №001317 02 АБИ, від 16.08.2012 №001260 02 АБИ, від 08.08.2012 №001184 02 АБИ, від 26.07.2012 №001071 02 АБИ, від 17.07.2012 №000995 02 АБИ, від 05.06.2012 №000674 02 АБИ, від 31.05.2013 №001113 02 АБИ, від 23.05.2013 №001108 02 АБИ, від 21.05.2013 ;001105 02 АБИ, від 14.05.2013 №001101 02 АБИ, від 02.04.2013 №001087 02 АБИ, від 20.03.2013 №001082 02 АБИ, від 01.03.2013 №001078 02 АБИ, від 08.02.2013 №001068 02 АБИ, від 08.02.2013 №001070 02 АБИ, від 07.02.2013 №001067 02 АБИ, від 13.02.2012 №001072 02 АБИ, від 18.12.2013 №001226 02 АБИ, від 21.11.2013 №001210 02 АБИ, від 15.11.2013 №001206 02 АБИ, від 04.11.2013 №001197 02 АБИ, від 15.10.2013 №001188 02 АБИ, від 16.10.2013 №001189 02 АБИ, від 30.09.2013 №001179 02 АБИ, від 12.09.2013 №001173 02 АБИ, від 29.08.2013 №001165 02 АБИ, від 08.08.2013 №001153 02 АБИ, від 24.07.2013 №001142 02 АБИ, від 17.07.2013 №001135 02 АБИ, від 16.12.2014 №2085, від 07.11.2014 №2069, від 17.06.2014 №2006, від 22.04.2014 №001277 02 АБИ, від 07.03.2014 №001255 02 АБИ, від 14.02.2014 №001242 02 АБИ, від 28.01.2014 №001233 02 АБИ, від 09.01.2014 №001230 02 АБИ.

Водночас, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Зазначена вище правова позиція викладена, зокрема, в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України "Щодо підтвердження даних податкового обліку" від 01.11.2011 року №1936/11/13-11.

Крім того, всі ТТН, у тому числі й ті, в яких відсутній підпис водія про прийняття вантажу для перевезення, містять печатки вантажоодержувача про отримання товару, що безумовно свідчить про те, що факт перевезення вантажу мав місце.

При цьому, слід також врахувати письмове підтвердження Приватного підприємства "Альпарі" про надання ним позивачеві послуг з перевезення вантажів, яке викладене в листі від 22.03.2016 №22/1, з відповідними підтверджувальними документами, зокрема, щодо залучення перевізників.

Разом з цим, надання вищезазначеними контрагентами транспортно-експедиційних послуг було пов'язано насамперед з необхідністю виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки товару за наступними договорами: за договором постачання №078/12 від 14.06.2012, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Прушинські" (з наступними додатковими угодами до нього); за договором постачання №152/13 від 15.07.2013, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Прушинські" (з наступними додатковими угодами до нього); за договором постачання №228/14 від 23.07.2014, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Прушинські" (з наступними додатковими угодами до нього); за договором постачання №316/2010 від 01.09.2010, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр водних систем "Істок" (з наступними додатковими угодами до нього); за договором постачання №161/13 від 02.09.2013, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр водних систем "Істок" (з наступними додатковими угодами до нього); за договором купівлі-продажу №060/12 від 27.03.2012, укладеним з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (з наступними додатковими угодами до нього); за договором постачання №082/12 від 19.06.2012, укладеним з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (з наступними додатковими угодами до нього); за договором постачання №188/13 від 05.12.2013, укладеним з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (з наступними додатковими угодами до нього); за договором постачання №253/14 від 29.10.2014, укладеним з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (з наступними додатковими угодами до нього); за договором постачання №245/14 від 15.10.2014, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛК Будсервіс"; за договором постачання №012/11 від 08.11.2011, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Декор Трейд Лайн".

Таким чином, матеріали даної справи підтверджують зв'язок між укладанням договорів на транспортно-експедиційне обслуговування та власною господарською діяльністю позивача.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що за результатом здійснення господарських операцій з Приватним підприємством "Альпарі", Приватним підприємством "Данко-Н", Приватним підприємцем ОСОБА_7 та Приватним підприємцем ОСОБА_12 позивачем правомірно сформовані витрати на збут та податковий кредит.

При цьому, колегія суддів зазначає, що висновок проведеної в рамках цієї справи експертизи додатково підтверджує правомірне формування позивачем даних податкового обліку за результатом здійснення господарських операцій з вищевказаними контрагентами.

Щодо правомірності формування позивачем фінансових витрат щодо WavinB.V., колегія судів зазначає наступне.

Так, 01.02.2007 між WavinB.V. (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Позичальник) був укладений кредитний договір.

Вказаний договір був зареєстрований 23.02.2007, про що свідчить видане Головним управлінням Національного банку України по м. Києву та Київській області реєстраційне свідоцтво №6540.

15.05.2008 між WavinB.V. (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" (Позичальник) був укладений кредитний договір.

Вказаний договір був зареєстрований 09.06.2008, про що свідчить видане Головним управлінням Національного банку України по м. Києву та Київській області реєстраційне свідоцтво №9232.

Як вбачається з акта перевірки, контролюючим органом під час аналізу відображених показників у рядку 06.3 "Фінансові витрати" відповідно до підпункту 138.10 пункту 138.10 статті 138 розділу III Податкового кодексу України за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 у загальній сумі 506 664 грн. згідно пояснення, наданого в ході проведення перевірки на запит №2 від 22.07.2015р., було встановлено, що ТОВ "Вавін Україна" здійснювало операції з нарахування відсотків по кредиту на підставі кредитних договорів від 01.02.2007р. б/н та від 15.05.2008р. б/н, укладених з WawinB.V. (кредитор), юридичною особою, створеною відповідно до законодавства Нідерландів, реєстраційний номер 05014273, місцезнаходження Нідерланди.

Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2012по 31.12.2014 встановлено завищення задекларованих ТОВ "Вавін Україна" показників у рядку 06.4 Декларацій "Фінансові витрати"відповідно до підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України на загальну суму 506 664 грн., в тому числі по періодах: 2012 рік - 478897 грн.; 2013 рік - 27767 грн.

В ході перевірки було встановлено наступні порушення: ТОВ "Вавін Україна" до перевірки надано кредитний договір від 15.05.2008 б/н, укладений з WawinВ. V. (кредитор), юридичною особою, створеною відповідно до законодавства Нідерландів, реєстраційний номер 05014273, місцезнаходження Нідерланди, 8011 CW, Цволе, вул.Штацйонплайн, 3, згідно якого кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 540 000 євро для поповнення обігових коштів. Загальна сума отриманого кредиту по вищевказаному договору становить 540 000 євро (4 064 698,26 грн.). Строк погашення кредиту 23.06.2011. Згідно умов договору на суму виданого кредиту нараховуються відсотки за ставкою 7% річних, зменшених на податок на репатріацію з доходів нерезидентів. Дата зарахування кредиту на рахунок ТОВ "Вавін Україна" - 24.06.2008. Кредитний договір від 01.02.2007р. б/н до перевірки не надавався.

Згідно наданої до перевірки картки рахунку 684 "Розрахунки за нарахованими відсотками" за період з 01.01.2007 по 31.12.2012 ТОВ "Вавін Україна" нараховувало відсотки за користування кредитами всього на суму 979 539,50 грн.

У бухгалтерському обліку дана операція відображена наступним чином: К-т 684 "Розрахунки з постачальниками"; Д-т 952 "Інші фінансові витрати".

До перевірки не було надано первинних підтверджуючих документів щодо підстав нарахування відсотків по кредиту від 01.02.2007 б/н (договору), розміру наданої позики, суми відсотків, цільового використання кредитних коштів. До перевірки не було також надано графіка погашення основної суми кредиту та нарахування відсотків за його користування, платіжних документів про перерахування тіла кредиту по договору від 01.02.2007р. б/н та від 15.08.2008 б/н., сплату податків за сплату доходів нерезиденту, розшифровок валових витрат (та інших документів) за період 2010 рік, 2011 рік, які б свідчили про невключення до складу витрат сум по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами. Крім того, граничною датою включення до складу витрат сум по нарахованих відсотках за користування кредитом у 2007 році було 31.12.2010, граничною датою включення до складу витрат сум по нарахованих відсотках за користування кредитом у 2008 році було 31.12.2011, у зв'язку з чим відповідачем було зроблено висновок про те, що ТОВ "Вавін Україна" безпідставно включено до фінансових витрат суму по нарахованих відсотках у розмірі 566 664 грн., в тому числі по періодах: 2012 рік - 478 897 грн., 2013 рік - 27 767 грн.

Відповідно до п.п. 1.11.1 п.1.11 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (який діяв до 01.04.2011, далі - Закон №334), кредит - кошти та матеріальні цінності, які надаються резидентами або нерезидентами у користування юридичним або фізичним особам на визначений строк та під процент. Кредит розподіляється на фінансовий кредит, товарний кредит, інвестиційний податковий кредит та кредит під цінні папери, що засвідчують відносини позики:

Фінансовий кредит - кошти, які надаються банком - резидентом або нерезидентом, кваліфікованим як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають статус небанківських фінансових установ, згідно з відповідним законодавством, а також іноземними урядами або його офіційними агентствами чи міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами-нерезидентами у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк, для цільового використання та під процент. Правила надання фінансових кредитів встановлюються Національним банком України (стосовно банківських кредитів), а також Кабінетом Міністрів України(стосовно небанківських фінансових організацій) відповідно до законодавства.

Відповідно до п.п.5.5.1 - 5.5.5 Закону №334, до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані і виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Для платника податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), віднесення до складу валових витрат на виплату або нарахування процентів за кредитами та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб дозволяється у сумі, що не перевищує суму доходів такого платника податку, отриману протягом звітного періоду у вигляді процентів від розміщення власних активів, збільшену на суму, що дорівнює 50 відсоткам оподатковуваного прибутку звітного періоду, без урахування суми таких отриманих процентів.

До нерезидентів, визначених у підпункті 5.5.2, прирівнюються з метою оподаткування також юридичні особи, звільнені від сплати цього податку згідно з положеннями пунктів 7.11-7.13, 7.19 статті 7 цього Закону, чи ті, що відповідно до законодавства сплачують цей податок за ставками іншими, ніж: встановлені у пункті 7.2 статті 7 або статті 10 цього Закону.

Для цілей підпункту 5.5.2 оподатковуваний прибуток без врахування процентів визначається як скоригований валовий доход звітного періоду без урахування доходу звітного періоду, отриманого у вигляді процентів, зменшений на суму валових витрат звітного періоду, за винятком валових витрат звітного періоду, пов'язаних із виплатою процентів.

Витрати на сплату процентів, які відповідають вимогам підпункту 5.5.1, але не віднесені до складу витрат виробництва (обігу) згідно з положеннями підпункту 5.5.2 протягом звітного періоду, підлягають перенесенню на результати майбутніх податкових періодів із збереженням обмежень, передбачених пунктом 5.5.2.

Відповідно до п. 25 п.4 р. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України витрати на сплату процентів, які відповідали вимогам підпункту 5.5.1 пункту 5.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", але не віднесені до складу витрат виробництва (обігу) згідно з положеннями підпункту 5.5.2 цього пункту до дати набрання чинності розділом III цього Кодексу, підлягають перенесенню на результати майбутніх податкових періодів із урахуванням обмежень, передбачених статтею 141 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів(за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Згідно з п. 141.1-141.3 ст. 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами. позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Для платника податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), віднесення до складу витрат нарахування процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб дозволяється в сумі, що не перевищує суму доходів такого платника податку, отриману протягом звітного періоду у вигляді процентів від розміщення власних активів, збільшену на суму, що дорівнює 50 відсоткам оподатковуваного прибутку звітного періоду, без урахування суми таких отриманих процентів.

Проценти, які відповідають вимогам пункту 141.1 цієї статті, але не віднесені до складу витрат виробництва (обігу) згідно з положеннями пункту 141.2 цієї статті, протягом звітного періоду підлягають перенесенню на результати майбутніх податкових періодів із збереженням обмежень, передбачених пунктом 141.2 цієї статті.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 р. №291 (далі - Інструкція 291), визначено бухгалтерський облік фінансових витрат підприємств.

Згідно з Інструкцією 291, на рахунку 95 "Фінансові витрати" ведеться облік витрат на проценти та інших витрат підприємства, пов'язаних із запозиченнями. Рахунок 95 "Фінансові витрати" має такі субрахунки: 951 "Відсотки за кредит", 952 "Інші фінансові витрати".

За дебетом рахунку відображається сума визнаних витрат, за кредитом списання на рахунок 79 "Фінансові результати", а також на рахунки обліку витрат з придбання, будівництва, створення, виготовлення, виробництва, вирощування і доведення кваліфікаційного активу до стану, у якому він придатний для використання із запланованою метою або продажу, відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 "Фінансові витрати".

На субрахунку 952 "Інші фінансові витрати" ведеться облік витрат, пов'язаних із залученням позикового капіталу, зокрема витрат, пов'язаних з випуском, утриманням та обігом власних цінних паперів; нарахуванням відсотків за договорами кредитування (крім банківських кредитів), фінансового лізингу тощо.

На рахунку 50 "Довгострокові позики" ведеться облік розрахунків за довгостроковими позиками банків та іншими залученими позиковими коштами у інших осіб, які не є поточним зобов'язанням.

За кредитом рахунку 50 "Довгострокові позики" відображаються суми одержаних довгострокових позик а також переведення короткострокових (відстрочених), за дебетом - погашення заборгованості за ними та переведення до поточної заборгованості за довгостроковими зобов'язаннями.

Рахунок 50 "Довгострокові позики" має, зокрема, такі субрахунки: 502 "Довгострокові кредити банків в іноземній валюті".

На субрахунках 501, 502 відображаються суми довгострокової заборгованості банкам за наданий кредит відповідно в національній та іноземній валюті.

Аналітичний облік ведеться за позикодавцями (банками) в розрізі кожного кредиту (позики) окремо та строками погашення кредиту (позик).

Згідно п.п. 1.3.1 - 1.3.2 п.1.3 ст. 1 Статуту ТОВ "Вавін Україна", учасниками Товариства є:

- Фірма "Вавін Альфа X Б.В." (WawinAlpha X В. V.), юридична особа, створена відповідно до законодавства Нідерландів, реєстраційний номер 05082951, місцезнаходження: вул.Штацйонпляйн3, 8011CWЦволле, Нідерланди;

- Фірма "Вавін Альфа Б.В." (Wawin В. V.) юридична особа, створена відповідно до законодавства Нідерландів, реєстраційний номер 05014273, місцезнаходження: вул. Штацйонпляйн 3, 8011 CWЦволле, Нідерланди.

В матеріалах даної справи міститься висновок судового експерта, з якого зокрема вбачається, що згідно наданих на дослідження документів (бухгалтерських довідок по нарахуванню процентів) за період з 01.09.2007 по 30.09.2009 загальна сума процентів з користування кредитами склала 979 539,52 грн., в т.ч. по договору кредиту б/н від 02.03.2007 р. 563 564,81 грн. та договору б/н від 15.05.2008 - 415 974,71 грн.

За даними бухгалтерської довідки ТОВ "Вавін Україна", відсотки за користування кредитами по договорах з Wawin B.V. №6/н від 01.02.2007 р. та від 15.05.2008 р. за період 2007-2009 роки в складі валових витрат ТОВ "Вавін Україна" враховано не було.

Крім того, бухгалтерською довідкою ТОВ "Вавін Україна" надано розшифровку витрат по рядку 04.13 "інші витрати" декларацій з податку на прибуток за 2007, 2008 та 2009 роки: за 2007 рік - в сумі 555 869 грн., у т.ч. курсова різниця по фінансовому кредиту (Дт94.5 Кт50.6) в сумі 330 876 грн., продаж 03 (Дт97.2 Кт10.5) в сумі 224 993 грн.; за 2008 рік - в сумі 3 733 017 грн., у т.ч. курсова різниця по фінансовому кредиту (Дт94.5 Кт50.6) в сумі 3 647 586 грн., курсова різниця по простроченим процентам (Дт94.5 Кт68.4) 53 986 грн., витрати на відрядження (добові) (Дт92, 93 Кт37.2) в сумі 31 445 грн.; за 2009 рік - в сумі 965 988 грн., в т.ч. курсова різниця по фінансовому кредиту (Дт94.5 Кт50.6) в сумі 950 606 грн., витрати на відрядження (добові) (Дт92, 93 Кт37.2) в сумі 15382 грн.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги висновок судового експерта, з якого вбачається, що оподаткований прибуток за 2010 рік без врахування процентів за користування кредитами складає 868 394 грн. (21000228- 20131834), де 21 000 228 грн. - скоригований валовий дохід за 2010 рік (ряд.03 Декларації з податку на прибуток за 2010 рік); 20 131 834 грн. - валові витрати за 2010 рік (рядки 04.1-04.13 Декларації з податку на прибуток за 2010 рік, без процентів за користування кредитами).

При дослідженні документації експертом було встановлено, що гранична розрахункова сума процентів, яку в 2010 році підприємство з урахуванням пп.5.5.2п.5.5 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" мало врахувати до валових витрат, склала 434 197 грн. (50% від 868 394 грн.).

У зв'язку з ненаданням на експертизу в повному обсязі відповідних облікових бухгалтерських та первинних документів ТОВ "Вавін Україна" щодо отримання "доходу у вигляді процентів від розміщення власних активів" та "витрат, пов'язаних з виплатою процентів", вищевказані показники доходу та витрат при обчисленні граничної розрахункової сума процентів у валових витратах за 2010 рік експертом не враховувалися.

За даними оборотно-сальдової відомості по рахунку "Валові витрати" за 2010 рік, за підписом головного бухгалтера ОСОБА_14, сума витрат за користування кредитами, що включена в валові витрати (до рядка 04.13 Декларації з податку на прибуток підприємства за 2010 рік) склала 434 282 грн. Сума відхилення складає 85 грн. 97).

Залишок суми процентів, що згідно з пп.5.5.5 п.5.5 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" переносяться на майбутні податкові періоди, складає 545257 грн. 82).

Згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2011 рік, до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, не включалися фінансові витрати відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10. ст.138 р. III Податкового кодексу України (значення в рядку 06.4 Декларації дорівнює 0).

Під час дослідження та вивчення матеріалів даної справи, колегія суддів звертає увагу на розрахунки та висновки судового експерта, де зазначено, що за наявними документами гранична розрахункова сума процентів, яку ТОВ "Вавін Україна" з урахуванням п.25 п.4 р. XX "Перехідних положень" та п. 141.1-141.3 ст. 141 Податкового кодексу України могло врахувати до складу витрат, складає 718 345 грн. в 2012 році, 41 650 грн. в 2013 році.

На підставі цього, експертом було зроблений висновок, що ТОВ "Вавін Україна" документально обґрунтовано враховання витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток у рядку 06.3 "Фінансові витрати" відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, п. 25 п.4 р. ХХ п. 141.1-141.3 ст. 141 Податкового кодексу України в сумі 478 897 грн. за 2012 рік, в сумі 27 232 грн. за 2013 рік.

Отже, матеріали справи свідчать про правомірне віднесення позивачем до складу фінансових витрат 2012-2013 років сум сплачених відсотків за користування кредитними коштами на підставі договорів кредиту від 01.02.2007 та від 15.05.2008.

Таким чином, висновки контролюючого органу про допущені позивачем порушення в частині обчислення та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість документально не підтверджуються та не відповідають фактичним обставинам даної справи, у зв'язку з чим колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.09.2015, податкового повідомлення-рішення № від 25.09.2015 та податкового повідомлення-рішення № від 25.09.2015.

Щодо висновків податкового органу в частині не утримання та не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Так, наказами генерального директора ТОВ "Вавін Україна" ОСОБА_13 від 03.12.2012 №126-р., від 02.09.2013 №81-р, від 02.12.2013 №102-р., від 02.12.2014 №69-р з метою розширення попиту на продукцію WAVIN було передбачено ряд заходів, конференцій, тощо.

З цих підстав, були складені відповідні кошториси витрат на проведення відповідних заходів 14 грудня 2012 року, 13-14 вересня 2013 року, 20 грудня 2013 року, 17 грудня 2014 року, затверджені генеральним директором ТОВ "Вавін Україна".

Для проведення заходів у відподповідний час здійснювалось придбання продукції у ТОВ "Метро Кеш енд Керрі Україна", ПП ВКФ "Готельний комплекс "Клеопатра", ТОВ "Лабр", використання транспортних послуг МПП "Гала-Тур" та залучення до преведення корпоративних заходів ФОП ОСОБА_17

Про проведення зазначених вище заходів були складені відповідні звіти.

За твердженням відповідача, з наданих до перевірки документів, а саме: списків організацій та ФОП, запрошених на конференції та корпоративне обслуговування, не деталізовано осіб, які приймали участь у вказаних заходах, зв'язок заходів з господарською діяльністю, виплати на користь фізичним особам, які брали участь у заходах, внаслідок чого не утримано та не перераховано до бюджету податку на 10 769,64 грн. з доходу, отриманого як додаткове благо, в розмірі 63350,82 грн., з відповідального за фінансово-господарську діяльність директора ОСОБА_13

Колегія суддів знаходить безпідставним дане твердження податкового органу, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, який покладений відповідачем в основу здійснених донарахувань, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Додатково до винятків, передбачених підпунктом "а" цього підпункту, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно із розділом III цього Кодексу, а також кошти, вартість послуг, проживання, проїзду, харчування, спортивного одягу, аксесуарів, взуття та інвентарю, колясок для інвалідів, у тому числі які призначені для участі інвалідів в фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах, лікарських та медико-відновлюваних засобів та інших доходів, наданих (виплачених) платнику податку - учаснику спортивних (крім професійного спорту), фізкультурно-оздоровчих заходів, заходів з фізкультурно-оздоровчої діяльності та фізкультурно-спортивної реабілітації, що фінансуються з бюджету та/або бюджетними організаціями, іншими неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових організацій та установ на дату надання таких коштів; в) вартості послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув'язненими.

Під терміном "послуги домашнього обслуговуючого персоналу" розуміються послуги з побутового обслуговування фізичної особи, членів її сім'ї або від імені чи за їх дорученням будь-якої третьої особи, включаючи ремонт або спорудження об'єктів рухомого чи нерухомого майна, що належить таким особам або використовується ними;г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом; ґ) суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу); д) суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації; е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об'єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті.

Відповідно до п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Отже, нормами Податкового кодексу України встановлено, що у ТОВ "Вавін Україна", як податкового агента, виникає обов'язок по утриманню та перерахуванню до бюджету податку на доходи фізичних осіб виключно у випадку нарахування відповідного оподатковуваного доходу, зокрема, у вигляді додаткового блага, виплаченого платнику податків, що, в свою чергу, підлягає обов'язкову наявності ідентифікуючих ознак особи, яка отримує такий оподатковуваний дохід.

У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку, у разі проведення конференцій та семінарів, коли неможливо визначити кількість спожитих продуктів кожною окремою особою, тобто отриманий дохід у вигляді додаткового блага не може бути персоніфікований, вартість такого харчування не може розглядатися як об'єкт оподаткування.

Зазначена вище правова позиція викладена, зокрема, в Листі Державної фіскальної служби України від 23.11.2016 р. N 25311/6/99-99-13-02-03-15.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ані в акті перевірки, ані під час розгляду даної справи відповідач, всупереч вимогам статті 72 КАС України, не надав нормативного обґрунтування своїх тверджень про те, що у разі неможливості визначення конкретних осіб, які в процесі проведення семінарів спожили продукти харчування, вартість таких продуктів має розцінюватися як додаткове благо директора ТОВ "Вавін Україна" ОСОБА_13

Щодо невизнання відповідачем понесених ТОВ "Вавін Україна витрат на відрядження, які були відшкодовані його працівникам, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до п.п.164.2.11 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Згідно з п.п.165.1.11 п.165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.

За приписами п.п.170.9.1 п.170.9 ст. 170 ПК України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом ІІІ цього Кодексу; б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, в межах граничного розміру таких витрат, передбаченого у розділі ІІІ цього Кодексу, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

Отже, кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт, включаються до складу його оподатковуваного доходу лише у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 ПК України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення як витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Не дозволяється включати до складу витрат на харчування вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, суми "чайових", за винятком випадків, коли суми таких "чайових" включаються до рахунку згідно із законами країни перебування, а також плату за видовищні заходи.

До складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження.

Сума добових визначається в разі відрядження: у межах України та країн, в'їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в'їзд), - згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами; до країн, в'їзд громадян України на територію яких здійснюється за наявності візи (дозволу на в'їзд), - згідно з наказом про відрядження та відмітками уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в закордонному паспорті або документі, що його замінює.

За відсутності зазначених відповідних підтвердних документів, наказу або відміток уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в паспорті або документі, що його замінює сума добових не включається до складу витрат платника податку.

Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

Якщо згідно із законами країни відрядження або країн, територією яких здійснюється транзитний рух до країни відрядження, обов'язково необхідно здійснити страхування життя або здоров'я відрядженої особи чи її цивільної відповідальності (у разі використання транспортних засобів), то витрати на таке страхування включаються до складу витрат платника податку, що відряджає таку особу.

За запитом представника контролюючого органу платник податку забезпечує за власний рахунок переклад підтвердних документів, виданих іноземною мовою.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавін Україна" було здійснено відшкодування витрат на відрядження наступним працівникам:

1) у квітні 2012 року - ОСОБА_18 в розмірі 1 986,40 грн. згідно авансового звіту №12107В від 28.04.2012, в розмірі 449,93 грн., згідно авансового звіту №12107В2 від 28.04.2012, а також вартість авіаквитка в розмірі 3836,00 грн.

При цьому, документами, що підтверджують понесення таких витрат та їх зв'язок з діяльністю позивача є: копія наказу ТОВ "Вавін Україна" від 18.04.2012 №50-В про відрядження ОСОБА_18 з 23 по 27 квітня 2012 у м. Варшава, Польща, для прийняття участі у семінарі, пов'язаному зі звітністю (згідно міжнародних стандартів); копія квитанції №9331082 від 11.04.2012 про сплату консультаційних послуг щодо оформлення візи; квитанція №580110 від 11.04.2012 про оплату страхового полісу; копія паспорту для виїзду за кордон з відмітками про перетин кордону; копія посвідчення про відрядження; копія звіту про відрядження від 28.04.2012; копія запрошення від 09.04.2012 на участь у семінарі з відповідним перекладом;

2) у жовтні 2012 року - ОСОБА_19 в розмірі 4204,31 грн. згідно авансового звіту №12237В від 18.10.2012, а також вартість авіаквитка в розмірі 1367,00 грн.

При цьому, документами, що підтверджують понесення таких витрат та їх зв'язок з діяльністю позивача є: копія звіту про відрядження у м. Варшава та м. Бук від 19.10.2012; копія паспорту для виїзду за кордон з відмітками про перетин кордону; копії квитків; копія посвідчення про відрядження; копія рахунку за проживання від 15.10.2012 №27821/2012/HL; копія рахунку за проживання від 17.10.2012 №28130/2012/HL; копія запрошення від 17.09.2012 на участь у семінарі з відповідним перекладом;

3) у вересні 2013 року - ОСОБА_20 в розмірі 1280,03 грн. згідно авансового звіту №13204В від 09.09.2013, а також вартість авіаквитка в розмірі 2217,00 грн.; ОСОБА_13 в розмірі 1216,56 грн. (в акті перевірки помилково зазначена сума 10216,56 грн.) згідно авансового звіту №13203В від 09.09.2013, а також вартість авіаквитка в розмірі 2217,00 грн.

При цьому, документами, що підтверджують понесення таких витрат та їх зв'язок з діяльністю позивача є: копія наказу ТОВ "Вавін Україна" від 30.08.2013 №80-В про відрядження з 03 по 05 вересня 2013 року у м. Варшава, Польща, для прийняття участі в семінарі, пов'язаному зі звітністю (згідно міжнародних стандартів); копія посвідчень про відрядження; копії квитків; копія звітів про відрядження від 06.09.2013; копія паспортів для виїзду за кордон з відмітками про перетин кордону; копія запрошень від 22.08.2013 на участь у семінарі з відповідним перекладом;

4) у березні 2014 року - ОСОБА_13 в розмірі 1459,31 грн. згідно авансового звіту №14041 від 13.03.2014, а також вартість авіаквитка в розмірі 3330,00 грн.; ОСОБА_21 в розмірі 1459,31 грн. згідно авансового звіту №14040 від 13.03.2014, а також вартість авіаквитка в розмірі 3330,00 грн.

При цьому, документами, що підтверджують понесення таких витрат та їх зв'язок з діяльністю позивача є: копія наказу ТОВ "Вавін Україна" від 04.03.20014 №13-В про відрядження з 06 по 08 березня 2014 року у м. Вроцлав, Польща, для прийняття участі в семінарі, пов'язаному зі звітністю (згідно міжнародних стандартів); копія звіту про відрядження від 10.03.2014; копія паспортів для виїзду за кордон з відмітками про перетин кордону; копії квитків; копія посвідчень про відрядження; копія запрошення від 18.02.2014 на участь у семінарі з відповідним перекладом;- копія страхового полісу;

5) у листопаді 2014 року - ОСОБА_13 в розмірі 2589,34 грн. згідно авансового звіту №14223 від 12.11.2014, а також вартість авіаквитка в розмірі 4191,00 грн.

При цьому, документами, що підтверджують понесення таких витрат та їх зв'язок з діяльністю позивача є: копія наказу ТОВ "Вавін Україна" від 03.11.20014 №65-В про відрядження з 06 по 11 листопада 2014 року у м. Амстердам, Нідерланди, для участі у семінарі та зустрічі з керівництвом WAVINBV та обговорення результатів семінару і можливостей скорішої імплементації нових знань на практиці; копія паспорту для виїзду за кордон з відмітками про перетин кордону; копія звіту про відрядження від 10.11.2014; копії посадочних талонів на авіарейс.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вищевикладені документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують витрати на відрядження працівників ТОВ "Вавін Україна" та зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, у зв'язку з чим викладені в акті перевірки твердження контролюючого органу про виникнення у працівників позивача додаткового блага та, як наслідок, необхідність утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів знаходить непереконливими.

Щодо посилання відповідача про недотримання позивачем податкової дисципліни в частині обчислення та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, вказавши, що ТОВ "Вавін Україна" протягом 2012-2014 років виплачувалися фізичним особам-підприємцям ОСОБА_22 та ОСОБА_23, які є платниками єдиного податку другої групи, грошові кошти за проживання на загальну суму 13201,60 грн. та при цьому не утримано та не перераховано до бюджету ПДФО на суму 1980,24 грн., чим порушено п.п.168.1. п.168.1 ст.168 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.168.1. п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно із п.291.4 ст.291 ПК України до другої групи суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності (платники єдиного податку) відносяться фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень; згідно з п.177.9 ст.177 ПК України оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем, який обрав іншу систему оподаткування доходів від провадження господарської діяльності, здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом.

Отже, оскільки вищевказані фізичні особи-підприємці надавали послуги з проживання не платникам єдиного податку та/або населенню, а юридичній особі на загальній системі оподаткування - ТОВ "Вавін Україна", контролюючий орган дійшов висновку, що перерахований дохід підлягав оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, у зв'язку з чим у відповідних операціях позивач мав статус податкового агента.

За приписами п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Як вбачається з наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації, ОСОБА_22 з 06.09.2012 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця. Основним видом діяльності вказаної особи відповідно до КВЕД є: код КВЕД 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщення.

Відповідно до наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації ОСОБА_24 з 02.08.2001 зареєстрований фізичною особою-підприємцем. Основним видом діяльності вказаної особи відповідно до КВЕД є: код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинне податкове законодавство не покладає на позивача обов'язок по здійсненню оцінки правомірності надання послуг фізичними особами-підприємцями - платниками єдиного податку другої групи, оскільки у разі допущення порушення обмежень діяльності на спрощеній системі оподаткування відповідні правові наслідки, згідно з принципом індивідуальної відповідальності, мають наставати саме для порушника.

Отже, враховуючи статус ОСОБА_22 та ОСОБА_24 (фізичні особи-підприємці) ТОВ "Вавін Україна" не виступає в якості податкового агента до цих осіб, які є самостійними платниками податків, що в свою чергу свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу про виникнення у позивача обов'язку по утриманню та перерахуванню до бюджету ПДФО на суму 1980,24 грн.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності висновків податкового органу в частині порушення позивачем вимог п.п. 168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України у зв'язку з тим, що в КОР, переданих з ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, вбачається, що сума податку в розмірі 8782,57 грн., перерахована 16.01.2012, відсутня, а сума податку в розмірі 212,25 грн. була перерахована 29.03.2013 на невідповідний бюджетний рахунок до УДКСУ Голосіївського району м. Києва, а не до УДКСУ Києво-Святошинського району.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що факт перерахування позивачем відповідних сум не заперечується контролюючим органом, що зазначено в акті перевірки з посиланням на те, що перерахування підтверджується банківськими виписками.

Відповідно до частини 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Отже, наведений факт не підлягає доказуванню.

Щодо посилання відповідача про ненадходження відповідних коштів на належні бюджетні рахунки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Положеннями пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України передбачено, що юридична особа за своїм місцезнаходженням та місцезнаходженням не уповноважених сплачувати податок відокремлених підрозділів, відокремлений підрозділ, який уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) до бюджету податок, за своїм місцезнаходженням одночасно з поданням документів на отримання коштів для виплати належних платникам податку доходів, сплачує (перераховує) суми утриманого податку на відповідні рахунки, відкриті в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, за місцезнаходженням відокремлених підрозділів.

Органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в установленому Бюджетним кодексом України порядку розподіляють зазначені кошти згідно з нормативами, визначеними Бюджетним кодексом України, та спрямовують такі розподілені суми до відповідних бюджетів.

Відповідно до частини 1 статті 29 Бюджетного кодексу України (тут і далі - в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 66, 69 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України до доходів, що закріплюються за бюджетами місцевого самоврядування та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належить податок на доходи фізичних осіб у частині, визначеній статтею 65 цього Кодексу.

В свою чергу, статтею 65 Бюджетного кодексу України визначено, що до доходів бюджету міста Києва зараховується 50 відсотків податку на доходи фізичних осіб, що сплачується (перераховується) згідно з Податковим кодексом України на території міста Києва. До доходів бюджету міста Севастополя зараховується 100 відсотків податку на доходи фізичних осіб, що сплачується (перераховується) згідно з Податковим кодексом України на території міста Севастополя.

До доходів бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення зараховується 75 відсотків податку на доходи фізичних осіб, що сплачується (перераховується) згідно з Податковим кодексом України на території цих міст.

До доходів бюджетів сіл, їх об'єднань, селищ, міст районного значення зараховується 25 відсотків податку на доходи фізичних осіб, що сплачується (перераховується) згідно з Податковим кодексом України на відповідній території.

Частиною 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки i збори (обов'язковi платежі) та iншi доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Пунктом 1 "Положення про єдиний казначейський рахунок", яке затверджене наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за № 594/6882, встановлено, що єдиний казначейський рахунок - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (2.1 Положення).

Згідно з п. 2.2 Положення ЄКР, відкритий на балансі Державного казначейства України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України (далі - субрахунки ЄКР).

У Державному казначействі України відкриваються та ведуться програмними засобами рахунки в розрізі Головних управлінь Державного казначейства України, які відображають рух коштів на субрахунках ЄКР та несуть аналогічний інформаційний зміст.

На субрахунках ЄКР ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (п. 2.3 Положення).

Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки сплата коштів до бюджету за самостійно узгодженими позивачем податковими зобов'язаннями була ним здійснена, що не заперечується сторонами, а кошти фактично надійшли до бюджету, перерахування цих коштів на невідповідний бюджетний рахунок не призвело до ненадходження коштів на єдиний казначейський рахунок та до відповідного бюджету, а тому не може бути розцінено як несплата податкових зобов'язань та підстава для застосування штрафних санкцій.

Згідно з п. 22.4 ст. 22 Закону України "Про платiжнi системи та переказ коштiв в Українi" вiд 5 квiтня 2001 року № 2346-III, при використаннi розрахункового документа iнiцiювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Таким чином, моментом виконання платником податків свого обов'язку є саме сплата ним в повному обсязі сум зобов'язань, а не зарахування коштів до відповідного бюджету.

Окрім вище зазначеного, колегія суддів зважає також на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16.06.2015 у справі № 21-377а15, згідно якої для пiдтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхiдно встановити, що у строк, передбачений п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податкiв не вчинював дiї, спрямованi на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. А оскiльки такi суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифiкацiї у платiжному дорученнi пiд час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою пiдставою для висновку про несплату необхiдної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК України строк, а вiдтак i для застосування на пiдставi п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України штрафних (фiнансових) санкцiй.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України відповідно до положень статті 244-2 КАС України підлягає обов'язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що сама по собі дія ТОВ "Вавін Україна" по перерахуванню суми податку свідчить про ініціювання його сплати і водночас підтверджує факт виконання позивачем свого обов'язку щодо сплати податків.

Таким чином, вбачається правомірне обчислення та сплата позивачем податку на доходи фізичних осіб, у зв'язку з чим є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.09.2015, яким позивачеві донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 28 936 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 17 574 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Лічевецький І.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 10.07.2017

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Лічевецький І.О.

Вівдиченко Т.Р.