Справа № 243/6450/17
Суддя: Кузнецов Р. В.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/243/347/2017
Справа 243/6450/17
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Кузнецова В.Р.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Слов'янського об'єднаного УПФУ Донецької області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії. Вважає, що відповідач, відмовивши йому в перерахунку щомісячного грошового утримання - 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, з урахуванням половини календарного періоду його навчання в вищому навчальному закладі та всього календарного періоду його роботи на посаді стажера Торезського міського народного суду Донецької області, грубо порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-УІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), та такі дії відповідача є неправомірними. У зв'язку із наведеним, позивач просив суд ухвалити рішення яким визнати неправомірною відмову відповідача - Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області про перерахунок призначеного йому довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов'язати Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1985 року по 28.06.1989 року, та календарний період його роботи на посаді стажера Торезського міського народного суду Донецької області з 01.08.1989 року по 13.10.1991 року. Зобов'язати Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити йому перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 14.12.2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат, з урахуванням всього його стажу який дає право на відставку судді.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, в своїй позовній заяві розгляд справи просив проводити у його відсутність.

Представник відповідача Словянського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області - Землянська Д.Н., яка діє на підставі Довіреності № 12398/12 від 10 квітня 2017 року, у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника Управління. В наданих до суду запереченнях не визнала заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та зазначила, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач довічного грошового утримання призначеного відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів " №1402-7111 від 02.06.2016р. з 14.12.2016р, у розмірі 90% відсотків грошового утримання судді. 03.07.2017 року позивач звернувся до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 3589 про перерахунок пенсії. За результатами розгляду наданої заяви Управлінням прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 12 липня 2017 року № 43. Питання щодо виплати та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врегульовано Законом України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016р. Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 Закону України "Про судоустрій і статус суддів " №2453 -VI, до стажу роботи на посаді судці зараховується робота на посаді: Судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишньою Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; Члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; Судці у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік що входили до його складу. Пунктом 25 Прикінцевих положень цього Закону визначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання встановлюється у розмірі 80% відсотків грошового утримання судді. За кожний повний рік роботи на посаді понад 20 років розмір щомісячного довічного утримання збільшується на 2% відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Законом України "Про Вищу раду правосуддя " №1798-VIII від 21.12.2016р. внесено зміни до п.34 Прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №1402-УІІІ від 02.06.2016р. судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). На посаду судді Слов'янського міського суду Донецької області Гладуна В.Р. призначено 14.10.1991р. У грудні 1992 вступив в законну силу Закон України "Про статус суддів " №2862-ХІІ від 15.12.1992р. Так, відповідно частини 1 ст. 43 вищезазначеного Закону кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Відповідно до вимог частини 4 статті 43 цього ж Закону - судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на загальних підставах. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія на загальних підставах або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Одночасно зазначила, що редакція вищезазначеного Закону (від 1992 року), тобто яка діяла на момент роботи позивача суддею, не містить у собі посилань щодо зарахування періоду навчання у вищому навчальному закладі та часу роботи на посадах стажистів міських народних судів, про розрахунку стажу судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання. Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів " №2862-ХІІ від 15.12.1992 року не передбачалось зарахування до стажу періоду навчання у вищому навчальному закладі та часу роботи на посадах стажистів міських народних судів. Відповідно викладеного звернуто увагу суду на те, що зазначені зміни внесено до ЗУ Про статус судців " №2862-ХІІ згодом, тобто частину четверту статті 43 доповнено абзацом другим згідно із Законом N 4015-12 від 24.02.1994 року та викладено в наступній редакції: «до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років». Крім того посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» взагалі безпідставні оскільки вказана постанова втратила чинність на підставі Постанови КМУИ 1097 від 01.12.2010 року, у зв'язку із чим не належить до застосування. У відповідності до п. 34 Прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів " №1402-УІІІ від 02.06.2016р. стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 25 роки 02 місяців 01 день, період проходження військової служби 2 роки 23 дні. Згідно п.25 Прикінцевих положень цього Закону розмір щомісячного довічного грошового утримання встановлено у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді +10 відсотків (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного утримання збільшується на 2% відсотки заробітку). Звертаємо увагу суду на те, що позивач з 14.12.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% відсотків грошового утримання судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Беручи до уваги вищевикладене вважає, що Управління виконувало свої функції в межах чинного законодавства, а вимоги позивача щодо здійснення перерахунку пенсії безпідставні. Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу Адміністративного Судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами».

Таким чином, оскільки від осіб, які беруть участь у справі, надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, дану справу можливо розглянути і вирішити на підставі наявних матеріалів, та здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач довічного грошового утримання призначеного відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів " №1402-7111 від 02.06.2016р. з 14.12.2016р, у розмірі 90% відсотків грошового утримання судді, що стверджується протоколом 6410 від 19 грудня 2016 року та розпорядженням № 890244 від 31 травня 2017 року (а.с. 34,35,35 з.б.).

З протоколу № 6410 від 19 грудня 2016 року вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. В протоколі до розпорядження зазначено, що загальний трудовий стаж (повний) складає 35 років 3 місяці 9 днів. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді (27 років 2 місяці 13 днів). Половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1985 року по 28.06.1989 року, та календарний період роботи на посаді стажера Торезського міського народного суду Донецької області з 01.08.1989 року по 13.10.1991 року не враховані. (а.с. 34,35,35 з.б.).

Відповідно до копії наказу начальника управління юстиції виконкому Донецької обласної Ради народних депутатів №537 від 01 серпня 1989 року та записами в трудовій книжці позивача, позивач був призначений на посаду стажиста Торезського міського народного суду Донецької області, з окладом (який він отримував більше двох років) 75 % посадового окладу народного судді, а керівником стажування був призначений голова суду Гапон П.Р. (а.с. 24,15).

Згідно із записами в трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 проходив навчання в Харківському юридичному інституті з 01 вересня 1985 року по 30 червня 1989 року (а.с. 15).

03.07.2017 року позивач звернувся до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 3589 про перерахунок пенсії. За результатами розгляду наданої заяви Управлінням прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 12 липня 2017 року № 43. Питання щодо виплати та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врегульовано Законом України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року (а.с. 33,33 з.б.).

Згідно із абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Тому при обчисленні стажу роботи на посаді судді для суддів які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Закону, слід керуватися положенням ч. 6 ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, для суддів загальних та арбітражних судів до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустку, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги. Відповідно до роз'яснення територіального управління Державної судової адміністрації України, щодо категорії «інших працівників, яким законом передбачені такі пільги», слід розуміти роботу працівників на посадах державних службовців та службовців, що працювали в державних органах та розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідно до Закону України «Про державну службу» і Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283.

З аналізу ч. 6 ст.44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року вбачається те, що цим Законом врегульовані відносини які регулюють зарахування до суддівського стажу стаж, який дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустку. Згідно з пунктом 3.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З досліджених в судовому засіданні документів: трудової книжки (а. с. 14-20), диплому про вищу юридичну освіту (а. с. 13), вбачається, що позивач ОСОБА_1:

- з 03.11.1981 року по 25.11.1983 року проходив строкову військову службу (стаж 2 роки 23 дні);

- з 01.09.1985 року по 28.06.1989 року студент юридичного інституту за денною формою навчання (половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі становить 1 рік 11 місяців 00 днів);

- з 01.08.1989 року по 13.10.1991 року стажер Торезського міського народного суду Донецької області (стаж 2 роки 2 місяці 13 днів );

з 14.10.1991 року по 13.12.2016 року суддя, заступник голови Слов'янського міськрайонного суду районного суду Донецької області, суддя апеляційного суду Донецької області, (стаж 25 роки 2 місяці 2 днів).

Тобто, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 31 рік 03 місяці 07 днів.

У зв'язку із чим, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2%, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку призначеного щомісячного грошового утримання в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1985 року по 28.06.1989 року, та роботу на посаді стажер Торезського міського народного суду Донецької області з 01.08.1989 року по 13.10.1991 року, порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З матеріалів справа та позовних вимог вбачається, що позивачу відмовлено в перерахунку раніше призначеної пенсії рішенням Слов'янського ОУ ПФУ Донецької області № 43 від 12.07.2017 року. В позовних вимогах позивач не ставить питання про скасування цього рішення та визнання його неправомірним, але з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірним і скасувати вказане рішення відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахунок призначеної пенсії здійснюється з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Судом встановлено, що із заявою про перерахунок пенсії позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача 03.07.2017 року, тому право на перерахунок призначеної пенсії у нього виникло з 01.07.2017 року, а не з 14.12.2016 року.

Керуючись ч. 2 ст. 11, ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області № 43 від 12 липня 2017 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов'язати Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1985 року по 28.06.1989 року, та календарний період його роботи на посаді стажера Торезського міського народного суду Донецької області з 01.08.1989 року по 13.10.1991 року

Зобов'язати Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 01 липня 2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова постановлена та підписана в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повний текст постанови виготовлений 08 серпня 2017 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов