Справа № 357/5480/17
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/5480/17
П ОС Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що він перебував на військовій службі в ЗСУ на офіцерських посадах і станом на 13.12.2007 року досяг вислуги 17 років 4 місяці 12 днів, звільнений з військової служби в запас за підпунктом «г» пункту 63 /у зв`язку зі скороченням штатів/ відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками /мічманами/ Збройних Сил України у зв`язку з реформуванням ЗСУ. 21.12.2016 року йому виповнилося 45 років, після чого він звернувся до Білоцерківського об`єднаного міського військкомату за призначенням пенсії, 02.02.2017 року було відправлено подання і необхідні документи для призначення пенсії до ГУ ПФУ у Київській області, але листом № 503/03 від 09.02.2017 року відповідач повернув пакет документів до Київського обласного військового комісаріату зазначивши, що законні підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні. Позивач просив суд визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Київській області щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до положень статті 12 пункту «в» Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; у разі визнання таких дій протиправними, зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років з 02 лютого 2017 року; стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 640 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Київській області щодо відмови в призначенні йому пенсії відповідно до положень статті 12 пункту «в» Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років з 02 лютого 2017 року; стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 640 грн.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей», позивач має вислугу 17 років, що не дає йому права для призначення пенсії, до даних правовідносин необхідно застосовувати законодавство, яке дії на момент призначення пенсії, а не на момент звільнення позивача зі служби.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.08.1990 року по 13.12.2007 року проходив службу в Збройних Силах України, що стверджується копією його паспорта та копією трудової книжки.

Згідно розрахунку № 882 вислуги років позивача, проведеного відділом соціального забезпечення та контролю соціальних виплат фінансово-економічного управління КСВ ЗСУ, календарна вислуга років позивача становить 17 років 4 місяці 12 днів.

З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача ЗСУ /по особовому складу/ від 20.11.2007 року № 507 капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом 63 підпункт «г» /у зв`язку зі скороченням штатів/ відповідно до вимог Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками /мічманами/ Збройних Сил України, звільняється у зв`язку з реформуванням ЗСУ /директива МО України від 14.06.07 № 322/1/07/, що стверджується копією витягу з цього наказу.

Також за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.12.2007 року № 372 позивача з 13.12.2007 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Білоцерківського ОМВК Київської області.

В судовому засіданні встановлено, що 02.02.2017 року позивачем було подано заяву про призначення пенсії за вислугу років встановленого зразка, що слідує з копії цієї заяви, а ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу ГУ ПФУ у Київській області передано пакет документів, необхідних для призначення позивачу пенсії за вислугу років, що не заперечується представником відповідача.

Листом від 09.02.2017 року за № 503/03 відповідач повернув пакет документів позивача для призначення пенсії за вислугу років до Київського обласного військового комісаріату пославшись на те, що за нормами Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законні підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні, що вбачається з копії цього листа.

Тобто, відповідачем фактично було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Редакція зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років.

У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років за наявності інших обов`язкових умов.

Так, відповідно до пункту «в» зазначеної статті у редакції Закону України від 04.04.2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», чинній на час звільнення позивача зі служби, право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за

контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з

реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей".

Законом від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» пункт «в» статті 12 Закону № 2262-XII викладено в наступній редакції, а саме: пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей".

Законом України № 1763- IV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» встановлено правові основи забезпечення соціального

захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Згідно з п.11 ст.1 цього Закону /у редакції, яка діяла на час звільнення зі служби позивача/ для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього

розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Статтею 3 цього Закону дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням ЗСУ після 01 січня 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, за винятком тих, які проходять строкову службу, не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій для військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763- IV, чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Саме такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 06.02.2012 року у справі № 21-322а11, від 01.07.2014 року у справі № 21-244а14, від 10.02.2015 року у справі № 21-630а14.

Станом на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії за вислугу років.

А тому необґрунтованою суд вважає відмову відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, викладену у листі від 09.02.2017 року № 503/03.

З метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років з 02.02.2017 року, тобто, з дня звернення за призначенням пенсії.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір в сумі 640 грн.

За ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 8, 21, 22, 46, 58, 64 Конституції України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», ст.ст. 6,17,71, 99, 158-163, 167,185,186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно положень статті 12 пункту «в» Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» / в редакції на час виникнення спірних правовідносин/.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 02 лютого 2017 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. М. Дмитренко