Справа № 825/730/17
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/730/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

10.05.2017 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (далі - Управління ДПС України в Чернігівській області), в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд: стягнути з Управління ДПС України в Чернігівській області суму несплачених коштів одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсацію за несвоєчасну виплату усіх сум, що належали ОСОБА_1 на день звільнення, у розмірі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та утримані з одноразової грошової допомоги позивачки при звільненні кошти, за використану нею чергову відпустку за 2015 рік, у розмірі 927,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що наказом начальника Управління ДПС України в Чернігівській області від 02.12.2016 № 197/ОС-16 «Про особовий склад» ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 06.12.2016 за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). На день звільнення вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні складала 14 років 3 місяці 21 день. При цьому, позивачка вважає, що при звільненні її зі служби Управлінням ДПС України в Чернігівській області одноразову грошову допомогу виплачено не у повному обсязі. Так, відповідачем було проігноровано фактично відпрацьований ОСОБА_1 час (до виходу позивачки у щорічну основну відпустку) та до розрахунку одноразової грошової допомоги включено період з грудня 2015 року по листопад 2016 року, коли позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і була увільнена від виконання посадових обов'язків. Вищевказане призвело до неврахування відповідачем у розрахунку одноразової грошової допомоги надбавок за виконання особливо важливих завдань, за оперативно-розшукову діяльність та інших доплат, що мають постійний характер. Крім того, зазначила, що відповідачем, у порушення положень Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки», було утримано з грошового забезпечення ОСОБА_1 927,34 грн. компенсації за використану нею відпустку за 2015 рік.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду письмові заперечення, в яких просив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі та зазначив, що, у відповідності до підпункту 18.2. пункту 18 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 № 222 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.11.2009 за № 1040/17056, одноразова грошова допомога особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби, нараховується з окладів за останніми штатними посадами, займаними перед звільненням, окладів за спеціальними званнями, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (надбавок, доплат) та премій (обчислених як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців), крім одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що були їм нараховані в останньому повному календарному місяці служби перед звільненням. Оскільки, останні 12 календарних місяців позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та була увільнена від виконання посадових обов'язків, то розрахунок одноразової грошової допомоги проводився Управлінням ДПС України в Чернігівській області наступним чином: 950,00 грн. (посадовий оклад) + 125,00 грн. (оклад за спеціальне звання) + 268,75 (надбавка за вислугу років) х 14 років х 50% = 9406,25 грн. Разом з тим, оскільки ОСОБА_1, згідно її рапорту від 17.03.2015, була надана чергова відпустка за 2015 рік терміном 35 діб (з 06.04.2015 по 14.05.2015), то з суми одноразової грошової допомоги - 9406,25 грн., у відповідності до частини 9 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», відповідачем утримано кошти в розмірі 927,34 грн. за надмірно нараховану частину чергової відпустки, решта суми - 8478,91 грн. була перерахована на картковий рахунок позивачки. Враховуючи вищевикладене, вважає, що Управління ДПС України в Чернігівській області в оскаржуваних правовідносинах діяло у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.08.2002 по 06.12.2016 проходила службу на різних посадах в органах кримінально-виконавчої системи, що підтверджується копією послужного списку позивачки, наявному у матеріалах справи (а.с.78-88).

Як вбачається з наказу начальника Управління ДПС України в Чернігівській області від 07.09.2015 № 142/ОС-15 «Про особовий склад», ОСОБА_1 з 09.09.2015 по 02.07.2018 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.45).

Наказом начальника Управління ДПС України в Чернігівській області від 02.12.2016 № 197/ОС-16 «Про особовий склад», ОСОБА_1 з 06.12.2016 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Також, у вищевказаному наказі зазначено про необхідність проведення фінансово-економічним відділом Управління ДПС України в Чернігівській області кінцевого розрахунку з ОСОБА_1, у зв'язку із звільненням - розрахунок проводити відповідно до посадового окладу за посадою у розмірі 950,00 грн., посадового окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років. Крім того, зазначено про утримання з позивачки коштів за 12 діб чергової відпустки за 2015 рік (а.с.77).

Згідно з довідкою про нарахування грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1, позивачці одноразова грошова допомога розрахована Управлінням ДПС України в Чернігівській області наступним чином: 950,00 грн. (посадовий оклад) + 125,00 грн. (оклад за спеціальне звання) + 268,75 (надбавка за вислугу років) х 14 років х 50% = 9406,25 грн. (а.с. 73 на звороті).

Також, судом встановлено, що, на виконання наказу начальника Управління ДПС України в Чернігівській області від 02.12.2016 № 197/ОС-16 «Про особовий склад», відповідачем утримано з нарахованої ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги при звільненні (9406,25 грн.) кошти за використані позивачкою наперед 12 діб чергової відпустки за 2015 рік у розмірі 927,34 грн. та нараховано до виплати позивачці суму одноразової грошової допомоги у розмірі 8478,91 грн., що підтверджується відповідною довідкою та архівом розрахункових листів за період з січня по грудень 2016 року, наявних у матеріалах справи (а.с.73,74).

Не погоджуючись з виплаченою Управлінням ДПС України в Чернігівській області сумою одноразової грошової допомоги при звільненні, 26.12.2016 ОСОБА_1 звернулась з листом до відповідача, в якому просила провести перерахунок суми одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням надбавок за виконання особливо важливих завдань та за оперативно-розшукову діяльність, і перерахувати донараховані кошти на її картковий рахунок. Також, у листі ОСОБА_1 зазначила про порушення відповідачем положень Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки» в частині утримання Управлінням ДПС України в Чернігівській області з суми нарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні коштів, за використану нею чергову відпустку за 2015 рік, у розмірі 927,34 грн. (а.с.13,14).

Листом від 06.01.2017 № 11-4-17/9-189 Управління ДПС України в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для здійснення перерахунку їй одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з того, що оскільки останні 12 календарних місяців позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та була увільнена від виконання посадових обов'язків, то одноразова грошова допомога була розрахована Управлінням ДПС України в Чернігівській області наступним чином: 950,00 грн. (посадовий оклад) + 125,00 грн. (оклад за спеціальне звання) + 268,75 (надбавка за вислугу років) х 14 років х 50% = 9406,25 грн. Крім того, відповідач у листі зазначив, що оскільки, у відповідності до частини 9 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, то відповідачем було правомірно утримано з суми одноразової грошової допомоги при звільненні позивачки кошти за використані нею наперед 12 діб щорічної основної відпустки за 2015 рік у розмірі 927,34 грн. (а.с.15-17).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, у відповідності до статті 1 Закону України від 23.06.2005 № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон № 2713-IV) на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно з частиною 5 статті 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, пунктами 1, 2 постанови Кабінету міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації (державні органи).

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з пунктом 18.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 № 222 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.11.2009 за № 1040/17056 (далі - Інструкція № 222) одноразова грошова допомога особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби, нараховується з окладів за останніми штатними посадами, займаними перед звільненням, окладів за спеціальними званнями, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (надбавок, доплат) та премій (обчислених як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців), крім одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що були їм нараховані в останньому повному календарному місяці служби перед звільненням.

З системного аналізу вищевказаних норм чинного законодавства України вбачається, що останніми чітко визначено розміри та підстави виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із звільненням зі служби, а також види грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні розміру такої допомоги та період їх обчислення - як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців саме перед звільненням.

У свою чергу, як вбачається з довідки про нарахування грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1, позивачці одноразова грошова допомога розрахована Управлінням ДПС України в Чернігівській області наступним чином: 950,00 грн. (посадовий оклад) + 125,00 грн. (оклад за спеціальне звання) + 268,75 (надбавка за вислугу років) х 14 років х 50% = 9406,25 грн. (а.с. 73 на звороті).

При цьому, оскільки останні 12 календарних місяців позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відповідності до наказу начальника Управління ДПС України в Чернігівській області від 07.09.2015 № 142/ОС-15 «Про особовий склад», та була увільнена від виконання посадових обов'язків, то відповідачем правомірно не було включено до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 надбавок за виконання особливо важливих завдань, за оперативно-розшукову діяльність та інших доплат, які мають постійний характер.

За таких обставин та з урахуванням факту правомірності проведеного Управління ДПС України в Чернігівській області розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги позивача в частині стягнення з Управління ДПС України в Чернігівській області суми несплачених коштів одноразової грошової допомоги при звільненні.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Управління ДПС України в Чернігівській області утриманих з нарахованої їй одноразової грошової допомоги при звільненні коштів, за використану нею чергову відпустку за 2015 рік, у розмірі 927,34 грн., суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що 17.03.2015 ОСОБА_1 звернулась до начальника Управління ДПС України в Чернігівській області з рапортом, в якому просила надати їй чергову відпустку за 2015 рік з 06.04.2015 (а.с.44).

Як вбачається з особової картки позивачки № НОМЕР_1, наказом начальника Управління ДПС України в Чернігівській області від 26.03.2015 № 38/ос-15 ОСОБА_1 було надано чергову відпустку з 06.04.2015 по 14.05.2015 терміном 35 діб (а.с.72).

Згідно з наказом начальника Управління ДПС України в Чернігівській області від 07.09.2015 № 142/ОС-15 «Про особовий склад», ОСОБА_1 з 09.09.2015 по 02.07.2018 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.45).

Водночас, наказом начальника Управління ДПС України в Чернігівській області від 02.12.2016 № 197/ОС-16 «Про особовий склад», яким ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), зобов'язано фінансово-економічний відділ Управління ДПС України в Чернігівській області утримати з одноразової грошової допомоги при звільненні позивачки кошти за надмірно нараховану частину чергової відпустки - 12 діб за 2015 рік (а.с.77).

У свою чергу, на виконання вищевказаного наказу відповідачем було утримано з нарахованої ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги при звільненні кошти за надмірно нараховану частину чергової відпустки - 12 діб за 2015 рік у розмірі 927,34 грн., що підтверджується відповідною довідкою, наявною у матеріалах справи (а.с.73).

Разом з тим, позивачка не погоджується з вищевказаними діями Управління ДПС України в Чернігівській області, оскільки вважає, що відповідачем, при утриманні коштів з одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні, було порушено положення статті 127 Кодексу законів про працю України та пункту 4 частини 2 статті 22 Закону України «Про відпустки», якими передбачено, що відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, якщо працівник звільняється з роботи у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності або штату працівників, не проводиться.

Однак, суд не погоджується з вищевказаною позицією позивачки та вважає її необґрунтованою, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до статті 127 Кодексу законів про працю України та пункту 4 частини 2 статті 22 Закону України «Про відпустки» відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, якщо працівник звільняється з роботи у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності або штату працівників, не проводиться.

У свою чергу, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не включаються періоди відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (пункт 3 статті 82 Кодексу законів про працю України).

При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі.

У свою чергу, питання, пов'язані із прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї, урегульовані спеціальним законодавством. Тому, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство (зокрема, Кодекс законів про працю України та Закон України «Про відпустки») підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Зазначена правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, яка у силу статті 244-2 КАС України є обов'язковою для судів при вирішенні аналогічних спорів.

Оскільки, положеннями спеціального законодавства - Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), який, у відповідності до частини 5 статті 23 Закону № 2713-IV, безпосередньо поширюється на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, врегульоване питання щодо відрахування з грошового забезпечення поліцейських надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, то суд, з врахуванням наведеного рішення Верховного Суду України, вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону № 580-VIII.

Так, частиною 9 статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Тобто, спеціальним законом визначено чіткий алгоритм дій відповідача з приводу необхідності відрахування з одноразової грошової допомоги позивачки нарахованої частини чергової відпустки, за час невідпрацьованої частини календарного року, у разі її звільненні зі служби.

При цьому, як було встановлено судом, Управління ДПС України в Чернігівській області, при утриманні коштів з нарахованої позивачці одноразової грошової допомоги при звільненні, за використані ОСОБА_1 12 діб чергової відпустки за 2015 рік, у розмірі 927,34 грн., діяло виключно у відповідності до положень частини 9 статті 93 Закону № 580-VIII.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Управління ДПС України в Чернігівській області утриманих з нарахованої їй одноразової грошової допомоги при звільненні коштів, за використану нею чергову відпустку за 2015 рік, у розмірі 927,34 грн.

Водночас, не підлягає задоволенню і вимога позивачки щодо стягнення з Управління ДПС України в Чернігівській області компенсації за несвоєчасну виплату усіх сум, що належали ОСОБА_1 на день звільнення, у розмірі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, оскільки остання є похідною від перших двох вимог у задоволенні яких судом було відмовлено.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Падій