Справа № 824/262/17-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/262/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Бідней О.В.,

представника позивача Швець О.І. та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Головного управління ДФС у Чернівецькій області до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДФС у Чернівецькій області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 118192,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог Головне управління ДФС у Чернівецькій області зазначає, що за ОСОБА_3 рахується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 118192,22 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем податкового боргу контролюючим органом була направлена податкова вимога форми "Ф" від 30 вересня 2014 року №368-25. Однак вжитті заходи не призвели до погашення наявного боргу у добровільному порядку, у зв'язку з чим позивач, посилаючись на норми Податкового кодексу України, просить суд стягнути податковий борг з відповідача на загальну суму 118192,22 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. При цьому посилався на те, що ОСОБА_3 не розписувалась у податкових-повідомленнях рішеннях, на підставі яких контролюючий орган заявляє вимоги про стягнення податкового боргу, й, відповідно, такі рішення не отримувала, а тому не повинна сплачувати податковий борг.

Крім цього, в письмових запереченнях проти позову вказано, що податкова вимога форми "Ф" від 30 вересня 2014 року №368-25 також не отримувалася ОСОБА_3 Зазначено, що на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу до поштового відправлення №506, на який посилається позивач як на підтвердження відправлення вказаної вимоги, підпису ОСОБА_3 немає. Однак на даному рекомендованому повідомленні вказано, що даний лист вручено особисто ОСОБА_3. про, що зроблено відмітку у відповідній графі.

Поряд із цим зазначено, що податковим законодавством передбачено хронологію винесення податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, зокрема, по-перше - виноситься погоджене податкове повідомлення-рішення, а по-друге - податкова вимога.

Проте позивачем, на думку відповідача, в порушення вимог закону податкова вимога оформлена від 30 вересня 2014 року, а податкові повідомлення-рішення винесені від 29 травня 2015 року.

Відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову. Просив суд в позові відмовити повністю.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3; код за РНОКПП НОМЕР_1, та має у власності нерухоме майно, що сторонами не заперечувалось.

Згідно наданих позивачем документів, станом на день розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 118192,22 грн.

Вказана заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень - рішень форми "Ф" №6624-17 від 29 травня 2015 року; №6610-17 від 29 травня 2015 року; №6609-17 від 29 травня 2015 року; №6611-17 від 29 травня 2015 року; №6620-17 від 29 травня 2015 року; №6613-17 від 29 травня 2015 року; №6612-17 від 29 травня 2015 року; №6615-17 від 29 травня 2015 року; №6593-17 від 29 травня 2015 року; №6606-17 від 29 травня 2015 року; №6594-17 від 29 травня 2015 року; №6585-17 від 29 травня 2015 року; №6604-17 від 29 травня 2015 року; №6596-17 від 29 травня 2015 року; №6587-17 від 29 травня 2015 року; №6600-17 від 29 травня 2015 року; №6621-17 від 29 травня 2015 року; №6597-17 від 29 травня 2015 року; №6605-17 від 29 травня 2015 року; №6618-17 від 29 травня 2015 року; №6603-17 від 29 травня 2015 року; №6599-17 від 29 травня 2015 року; №6625-17 від 29 травня 2015 року; №6616-17 від 29 травня 2015 року; №6588-17 від 29 травня 2015 року; №6595-17 від 29 травня 2015 року; №6590-17 від 29 травня 2015 року; №6622-17 від 29 травня 2015 року; №6589-17 від 29 травня 2015 року; №6607-17 від 29 травня 2015 року; №6601-17 від 29 травня 2015 року; №6623-17 від 29 травня 2015 року; №6619-17 від 29 травня 2015 року; №6591-17 від 29 травня 2015 року; №6592-17 від 29 травня 2015 року; №6617-17 від 29 травня 2015 року; №6614-17 від 29 травня 2015 року; №6626-17 від 29 травня 2015 року; №6598-17 від 29 травня 2015 року; №6627-17 від 29 травня 2015 року; №6628-17 від 29 травня 2015 року; №6584-17 від 29 травня 2015 року; №6602-17 від 29 травня 2015 року; №6586-17 від 29 травня 2015 року; №6608-17 від 29 травня 2015 року.

Оскільки відповідач в добровільному порядку суму податкового боргу у розмірі 118192,22 грн не сплатив, Головне управління ДФС у Чернівецькій області звернулось до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

У відповідності до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-17.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Статтею 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

Статтею 15 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 265 Податкового кодексу України передбачено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів 2 і 3 цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що зобов'язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пункт 31.1 статті 31 Податкового кодексу України визначає, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пунктів 59.3 та 59.5 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом з метою погашення податкового боргу на адресу відповідача було направлено податкову вимогу форми "Ф" від 30 вересня 2014 року №368-25 на суму 57139,44 грн., яка отримана ОСОБА_3 07 жовтня 2014 року.

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача, надані в запереченнях проти позову, стосовно неотримання податкової вимоги та, як наслідок, відсутності підстав для стягнення з неї боргу, оскільки такі спростовуються наявними у справі матеріалами.

До цього варто зазначити, що відповідно до положень пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Отже, як податкове повідомлення-рішення, так і податкова вимога вважається надісланими (врученими) фізичній особі, якщо вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.

Згідно матеріалів справи податкову вимогу форми "Ф" від 30 вересня 2014 року №368-25 було надіслано відповідача рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення на її адресу: АДРЕСА_2.

За таких обставин, контролюючим органом дотримано наведені вище положення Податкового кодексу України, а тому вказані доводи відповідача є безпідставними.

Крім цього, помилковими, на переконання суду, є доводи відповідача відносно того, що контролюючим органом в порушення вимог закону не було направлено ОСОБА_3 податкову вимогу після прийняття податкових повідомлень рішень від 29 травня 2015 року, оскільки відповідачем сума податкового боргу після виставлення податкової вимоги "Ф" від 30 вересня 2014 року №368-25 повністю не погашалась, а тому підстав для винесення, направлення контролюючим органом іншої податкової вимоги не було (пункт 59.5 статті 59, стаття 60 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що на момент утворення заборгованості зазначена податкова вимога не була відкликана.

Крім цього, встановлено та визнавалось представниками сторін в судовому засіданні те, що станом на день розгляду даної справи податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку не оскаржувались.

Відтак, зазначене вище податкове зобов'язання є узгодженим.

Щодо доводів відповідача про неузгодженість грошових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 29 травня 2015 року, з огляду на їх неотримання ОСОБА_3, то такі є безпідставними.

Так, згідно пояснень представника позивача з цими рішеннями ОСОБА_3 була ознайомлена особисто, про що свідчить підпис платника податку на копіях корінців податкових повідомлень-рішень від 29 травня 2015 року, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що указані рішення були направленні контролюючим органом на адресу відповідача 28 квітня 2017 року як додатки до даного позову.

Отримання корінців податкових повідомлень рішень від 29 травня 2015 року разом з позовною заявою представниками відповідача в судовому засіданні не заперечувалось.

Таким чином, відповідач станом на день розгляду справи знав про рішення контролюючого органу, на підставі яких останнім визначено грошове зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Однак, як уже зазначалось, відповідачем не було оскаржено податкові повідомлення-рішення від 29 травня 2015 року ні в адміністративному, ні в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що за відповідачем наразі рахується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 118192,22 грн, правові підстави для не стягнення якої відсутні.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Станом на день розгляду даної справи в суді вказана заборгованість в добровільному порядку відповідачем не погашена.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б свідчили про погашення вказаної суми заборгованості на день розгляду справи або ж спростовували доводи позивача відповідачем суду не подано.

На переконання суду, надані відповідачем доводи в обґрунтування заперечень проти позову не спростовують наявність у ОСОБА_3 податкового боргу в розмірі 118192, 22 грн.

З огляду на вказані норми податкового законодавства та встановлені судом обставини справи, а також виходячи з конституційного принципу обов'язковості сплати податків і зборів, суд вважає, що позовні вимоги Головного управління ДФС у Чернівецькій області є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Державного бюджету України заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 118192 (сто вісімнадцять тисяч сто дев'яносто дві) грн 22 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 04 серпня 2017 року.