Справа № 200/20194/16а(2аз/200/40/16)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2017 рокусправа № 200/20194/16а(2аз/200/40/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ "Геоінфо", Дніпропетровська міська рада про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради щодо повернення йому матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою м. Дніпро в районі будинку 21 по вул. І. Сікорського та зобов'язати відповідача погодити вказаний проект.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 р. здійснено заміну відповідача з Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради на Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради.

В грудні 2016 року позивачем було заявлено клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2017 р. заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради приймати рішення про погодження будь-яким третім особам проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована в Шевченківському районі м. Дніпра по вул. І. Сікорського в районі будинку 21.

Заборонено Дніпропетровській міській раді приймати рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована в Шевченківському районі м. Дніпра по вул. І. Сікорського в районі будинку 21.

Не погодившись з ухвалою суду, Дніпропетровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст.ст.117, 118 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що забезпечення позову можливо лише щодо особи, яка є стороною у справі та спів мірно із предметом спору.

Забезпечуючи позов суд першої інстанції виходив із заяви позивача.

Між тим заява позивача ґрунтується лише на його припущеннях щодо можливих дій відповідача, які в свою чергу ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову щодо Дніпровської міської ради суд першої інстанції не звернув уваги, що цей орган не є відповідачем у справі, до нього не заявлялися будь-які позовні вимоги.

Вжиті заходи забезпечення щодо Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради не співмірні із заявленими вимогами та не ґрунтуються на будь-яких доказах.

В оскаржуваної ухвалі про забезпечення позову судом першої інстанції не вказані відповідні мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, за яких положення ст. 117 КАС України допускає вжиття таких заходів.

З огляду на відсутність мотивів вжиття заходів забезпечення та відповідним ним доказам, не відповідності їх заявленим позовним вимогам, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу суду скасувати та в задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 199, 204, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 р. - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим