Справа № 820/1325/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 р. Справа № 820/1325/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

за участю секретаря судового засідання - Ружинської К. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Харківського апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2017р. по справі № 820/1325/17

за позовом ОСОБА_2

до Харківського апеляційного господарського суду треті особи Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України

про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати відмову Харківського апеляційного господарського суду у розрахунку та виплаті ОСОБА_2 вихідної допомоги при виході в відставку неправомірною, а право ОСОБА_2 - порушеним;

- зобов'язати Харківський апеляційний господарський суд нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен рік роботи на посаді судді, а саме за 26 повних років.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 частково задоволено позов.

Визнано незаконною відмову Харківського апеляційного господарського суду у розрахунку та виплаті ОСОБА_2 вихідної допомоги при виході у відставку.

Зобов'язано Харківський апеляційний господарський суд нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, а саме за 26 повних років.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Харківський апеляційний господарський суд і Державна судова адміністрація України подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

За приписами ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 25.07.2017 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, 15.07.1990 р. був обраний суддею Ленінського районного народного суду м. Харкова.

Працював на посадах : судді Харківського обласного суду з 17.01.1994 р. по 01.06.1999 р.; судді, голови другої постійної сесії Міжобласного суду з 02.06.1999р. по12.12.2001р.; судді, голови господарського суду Харківської області з 13.12.2001р. по 30.05.2012 р.; судді, заступника голови та секретаря судової" палати Харківського Апеляційного господарського суду з 31.05.2012 р. по 27.09.2016 р.

08.03.2016 р. №15/15-ХІІ постановою Верховної Ради України, відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, у зв'язку із подачею заяви про відставку позивача - ОСОБА_2 звільнено з посади судді Харківського апеляційного господарського суду.

Наказом голови Харківського апеляційного господарського суду № 39-к від 26.09.2016 р. позивача - ОСОБА_2 було відрахований зі штату суду.

28 лютого 2017 року позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із заявою про виплату вихідної допомоги відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Листом Харківського апеляційного господарського суду № 08-39/003137 від 02.03.2017р. у здійсненні розрахунку та виплати вихідної допомоги позивачу було відмовлено з посиланням на те, що відповідно до чинного законодавства України, чинного на час звільнення позивача у відставку, виплата вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою не передбачена.

Вважаючи свої права порушеними у зв'язку із невиплатою вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості в частині визнання незаконною відмову Харківського апеляційного господарського суду у розрахунку та виплаті ОСОБА_2 вихідної допомоги при виході у відставку та зобов'язання Харківського апеляційного господарського суду нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, а саме за 26 повних років.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453- VI від 07.07.2010 р. (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08 березня 2016 р. №15/15-ХІІ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до частин 2, 6 статті 111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08 березня 2016 р. №15/15-ХІІ), питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України" від 27.03.2014 р. №1166-VІІ (далі - Закон №1166-VІІ), внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Згідно з Прикінцевими положеннями Закону №1166-VІІ зміни, передбачені розділом ІІ, набирають чинності з 1 квітня 2014 р.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом №1166-VІІ зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 р. №10-рп/201З висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально - побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Відповідно до п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2013 від 19.11.2013р. Конституційний Суд вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, колегія суддів вважає, що оскільки право на відставку позивачем реалізовано під час дії Закону № 2453-VI, в редакції станом на дату прийняття постанови Верховної Ради України, якою позивача звільнено у відставку (08.03.2016 р.), положеннями якого не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, то відсутні правові підстави для її виплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_2 вихідної допомоги в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 202 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для її скасування та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Харківського апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2017р. по справі № 820/1325/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківського апеляційного господарського суду, треті особи Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Катунов В.В. Бершов Г.Є.
Повний текст постанови виготовлений 31.07.2017 р.