Справа № 805/2659/15-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/2659/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 р. Справа №805/2659/15-а

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши адміністративну за позовом Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка» м. Слов'янськ

до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2015 року №000031510

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Зевс Кераміка», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2015 року №000031510.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року касаційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Зевс Кераміка» – задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року – скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилається на те, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» внесені зміни до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», відповідно до якої порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Позивач зазначає, що до нього як до суб’єкт господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, не застосовується норма щодо стягнення пені за кожний день прострочення неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті. Крім того зазначає, що додаткове надання сертифікату про форс-мажорні обставини законодавством не передбачено та єдиною підставою для звільнення від сплати пені відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є наявність населеного пункту, де здійснює діяльність суб’єкт господарювання у Переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у письмових заперечення до позовної заяви.

З урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд дослідивши наявні матеріали справи встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство “Зевс Кераміка” є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 32359747, знаходиться на податковому обліку в Слов'янської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області.

У період з 17 березня 2015 року по 23 березня 2015 року податковим органом приведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка» з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні контрактів №1439 від 01.08.2011, №1072 від 12.05.2010. №1351 від 15.10.2010, №0102 від 10.06.2013, №ZC001/14 від 12.02.2014, №ZC003/14 від 12.02.2014 та б/н від 14/10/2014 року за період з 01.01.2014 року по 16.03.2015 при виконанні контрактів №0116 віл 22.08.2012 та № ZC12/10 від 20.01.2010 за період з 24.09.2014 року по 16.03.2015 року, за результатами якої відповідачем складено Акт № 1165/15-1-32359747 від 30.03.2015 року.

Згідно висновків акту перевірки позивачем порушено:

1. ст. 1 Закону України від 23.09.1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями з урахуванням п.3 постанови правління Національного банку України від 16.11.2012 року № 475 «Про зміну строків

розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового

продажу надходжень в іноземній валюті», п.1 постанови Правління Національного

Банку України від 14.05.2013 року № 163 «Про зміну строків розрахунків за операціями/

з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в

іноземній валюті», п. 1 постанови Правління Національного банку України від

14.11.2013 року № 453 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та

імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній

валюті», п.1. постанови Правління Національного Банку України від 12.05.2014 року №

270 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і

запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті», п.1. постанови

правління Національного Банку України від 20.08.2014 року № 515 «Про врегулювання

ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та п.1 постанови

правління Національного Банку України від 01.12.2014 року № 758 «Про врегулювання

ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», а саме:

1.1 прострочення законодавча встановленого терміну надходження від нерезидента валютних коштів за контрактом № 1439 від 01.08.2011 року, укладеному з ТОВ «Алвіком» (покупець, м Тирасполь, Молдова), яке становить: 1519,59 доларів США- 30 днів (з 24.07.2014 по 22.08.2014); 417,69 доларів США - 30 днів (з 24.07.2014 по 22.08.2014); 3108.57 доларів США - 24 дні (з 30.07.2014 по 22.08.2014); 388.25 доларів США - 14 днів (з 03.02.2015 по 16.02.2015); 2177,58 доларів США- 8 днів (з 09.02.2015 по 16.02.2015); 2354,34 доларів США - 5 днів (з 12.02.2015 по 16.02.2015).

1.3. Прострочення законодавчо встановленого терміну надходження від

нерезидента валютних коштів за контрактом № 0102 від 10.06.2013, укладеному з ТОВ

1.4. Прострочення законодавча встановленого терміну надходження від нерезидента валютних коштів за контрактом №0116 від 22.08.2012, укладеному з ТОВ

1.5. Прострочення законодавча встановленого терміну надходження від

нерезидента валютних коштів за контрактом № 7С 12/10 від 20.01.2010 року, укладеним

із Officina Ferrari Calro Spa con unico socio (Італія) становить: 5680,0 євро - 61 день (з 27.11.2014 по 26.01.2015); 2200,0 євро - 18 днів (з 09.01.2015 по 26.01.2015);

1.6. Прострочення законодавча встановленого терміну надходження від

нерезидента валютних коштів за контрактом № 1072 від 12.05.2010 року, укладеним із

ТОВ «Партнер Сибір» становить: 769003,13 руб. РФ - 1 день (з 28.05.2014 по 28.05.2014);

- 762936,64 руб. РФ - 2 дні (з 23.06.2014 по 24.06.2014); 787466,54 руб. РФ - 99 днів (з 30.06.2014 по 06.10.2014); 525066,54 руб. РФ - 37 днів (з 07.10.2014 по 12.11.2014);

- 262666,54 руб. РФ - 9 днів (з 13.11.2014 по 21.11.2014).

2. Згідно ст. 2 Закону України від 23.09.1994 року «Про порядок здійснення

розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями, з врахуванням п.3

постанови Правління Національного банку України від 16.11.2012 року № 475 «Про

зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження

обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» та п.1. постанови Правління

Національного банку України від 14.05.2013 № 163 «Про зміну строків розрахунків за

операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу

надходжень в іноземній валюті», п. 1 постанови Правління Національного банку

України від 14.11.2013 року № 453 «Про зміну строків розрахунків за операціями з

експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в

іноземній валюті», п.1. постанови Правління Національного Банку України від

12.05.2014 року № 270 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та

імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній

валюті», п.1. постанови правління Національного Банку України від 20.08.2014 року №

515 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках

України» та п.1 постанови правління Національного Банку України від 01.12.2014 року

№ 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках

України», а саме:

2.1. Прострочення законодавчо встановленого терміну надходження від

нерезидента товару на адресу покупця по контракту № ZC 001/14 від 12.02.2014 року,

укладеному з фірмою "Ancora SPA" (продавець, Італія) становить:

2.2. Прострочення законодавчо встановленого терміну надходження від J

нерезидента товару на адресу покупця по контракту № ZC 003/14 від 12.02.2014 року,

2.3. Прострочення законодавчо встановленого терміну надходження від

нерезидента товару на адресу покупця по контракту № б/н від 14.10.2014 року,

укладеному з ТОВ «ТехноТайл-Центр» (продавець, Росія) становить: 2998800,00 руб. РФ - 46 днів (з 30.01.2015 по 16.03.2015); 3024000,00 руб.РФ-26 днів (з 19.02.2015no 16.03.2015).

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає наступне.

За вищевказаними контрактами мало місце прострочення законодавчо встановленого терміну надходження від нерезидента валютних коштів та прострочення встановленого терміну надходження від нерезидента товару на адресу покупця, що не є спірним у справі та сторонами не заперечується.

Спірним питанням даної справи є правомірність застосування до позивача відповідальності за встановлені в акті перевірки порушення вимог валютного законодавства з підстав знаходження підприємства в зоні проведення АТО.

Порядок розрахунків в іноземній валюті при здійсненні експортно-імпортних операцій та відповідальність за недотримання термінів розрахунків визначено Законом України №185/94-ВР від 23.09.1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями. (далі – Закон України №185/94-ВР).

Відповідно до ст. 1 Закону №185/94ВР, виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При поміщенні товарів у митний режим переробки за межами митної території строк повернення цих товарів або продуктів їх переробки на митну територію України у митному режимі імпорту визначається відповідно до Митного кодексу України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Також згідно ст. 2 вищезазначеного Закону імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення.

Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Національним Банком України встановлено строк який визначений в ст. 1 та ст. 2 Закону № 185/94-ВР що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до пп. “а” пункту 1 частини 4 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1669 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року внесено зміни до статті 4 Закону України №185 «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року, якою встановлено, що порушення резидентами, крім суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Крім того, вищезазначеним Законом також були внесені зміни до частини сьомої статті 6 цього Закону, відповідно до якої підтвердженням форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору.

Таким, чином, вищезазначена норма Закону №185/94-ВР з урахуванням змін, внесених Законом №1669-VII, передбачає звільнення суб’єкта господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення від відповідальності за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VІІ.

Абзацом 1 статті 2 зазначеного Закону визначається, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014.

Відповідно до частин 1-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1669-VІІ, вбачається, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширювалась на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року №1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Підпунктом 23 пункту 2 цього розпорядження місто Маріуполь віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053.

Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, дія якого лише була зупинена на відповідний час.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 08 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України Урядовий портал.

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30 жовтня 2014 року №1053.

Вищевказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час.

Так, згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 року до зазначених населених пунктів належить місто Слов’янськ.

На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.

Таким чином, позивач, Приватне акціонерне товариство «Зевс Кераміка» фактичне провадження господарської діяльності здійснює у місті Слов’янськ, що входить до переліку населених пунктів на території яких здійснюється антитерористична операція.

Спірне податкове повідомлення-рішення від 10.04.2015 року №000031510, прийнято в період дії редакції Закону №185/94-ВР із змінами внесеними Законом №1669-VII.

Позивачем було надано до суду сертифікат №2670/05-4 від 28 серпня 2014 року про засвідчення форс-мажорних обставини з 15 червня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотримання норм законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації.

Вищий адміністративний суд України, скасовуючи постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року вказав на те, що висновок про правомірність визначення позивачу податкових зобов’язань у спірних сумах, судами попередніх інстанцій було зроблено без належного дослідження доводів позивача, без встановлення обставин які передували визначенню позивачу спірної суми грошового зобов’язання, оскільки законодавством не передбачено наявність сертифікату Торгово-промислової палати України на підтвердження обставин непереборної сили щодо кожної конкретної господарської операції, наявний в матеріалах справи сертифікат Торгово-промислової палати України від 28.08.2014 р. № 2670/05-4 є підтвердженням обставин непереборної сили в діяльності позивача з 15.06.2014 р. без відносно до конкретизації його змісту щодо конкретних сфер діяльності суб’єкта господарювання. Для правильного вирішення розглядуваної справи з’ясуванню підлягають обставини щодо можливості або неможливості вчинити позивачем дій саме по зарахуванню коштів від контрагентів-нерезидентів (як то: ведення претензійної діяльності; відкриття рахунків у банківських установах за межами проведення АТО і т.п.).

Таким чином, суд не приймає посилання відповідача на обов’язкову наявність у позивача сертифікату Торгово-промислової палати України на підтвердження форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання зобов’язань за контрактами, оскільки, положеннями частини 1 статті 4 Закону № 185/94-ВР визначено умови звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, а саме здійснення діяльності на території проведення антитерористичної операції на період її проведення та додаткових умов вказана стаття не містить.

Крім того, Торгово-Промисловій палаті України Законом № 1669 надане право лише засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікат про наявність таких обставин у суб’єкта господарювання.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов’язковим для правозастосування органами правосуддя.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

При цьому, суд не приймає посилання позивача на норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо мораторію на перевірки у спірних правовідносинах з огляду на те що мораторій на проведення перевірок не розповсюджується на здійснення контролю органами державної фіскальної служби.

Судом не надавалась оцінка обставинам щодо можливості або неможливості вчинення позивачем дій саме по зарахуванню коштів від контрагентів-нерезидентів (як то: ведення претензійної діяльності; відкриття рахунків у банківських установах за межами проведення АТО і т.п.), з огляду на те, що позивачем визнається фактичне порушення вимог валютного законодавства в частині прострочення законодавчо встановленого терміну надходження від нерезидента валютних коштів та прострочення встановленого терміну надходження від нерезидента товару на адресу покупця, з огляду на що, це не є спірною обставиною по справі.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо

доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Зевс Кераміка» до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2015 року №000031510 – задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 10.04.2015 року №000031510.

Повний текст постанови складено та підписано 31 липня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.