Справа № 757/6541/15-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року м. Київ К/800/13724/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швець В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Пенсійного фонду України, третя особа - Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Печерського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України, третя особа - Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання Пенсійного фонду України в особі Управління міжнародного співробітництва Пенсійного фонду України в 3-денний строк:

витребувати їх пенсійні (електронні) справи з Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька;

поставити їх на облік в Управлінні міжнародного співробітництва Пенсійного фонду України;

проводити перерахунок та індексацію пенсій в разі зміни пенсійного законодавства України;

проводити нарахування і переказ пенсій на їх особисті рахунки в установі банку за місцем постійного проживання у державі Ізраїль через Державний експортно-імпортний банк України в розмірі, визначеному згідно з чинним законодавством України, щоквартально, у валюті держави Ізраїль або в доларах США за офіційним обмінним курсом гривні до іноземних валют Національного банку України, з 01 вересня 2014 року.

Також просили допустити до негайного виконання постанову суду в повному обсязі заявлених позовних вимог шляхом стягнення всієї суми боргу, починаючи з 01 вересня 2014 року по день винесення рішення.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо забезпечення виплати позивачам пенсії за віком та зобов'язано Пенсійний фонд України поновити виплату пенсії за віком позивачам з 01 вересня 2014 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року постанову Печерського районного суду м.Києва від 21 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Пенсійного фонду України поновити позивачам виплату пенсії за віком з 01 вересня 2014 року скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовлено; в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 жовтня 2015 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року скасовано, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року залишено в силі.

В грудні 2016 року позивачі звернулися до суду першої інстанції із заявою, в якій просили прийняти додаткову постанову, якою визначити спосіб виконання постанови Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року, а саме:

зобов'язати відповідача проводити виплату пенсій на визначені позивачами банківські рахунки в установі ПАТ «Приватбанк» в м. Дніпрі, починаючи з 01 вересня 2014 року та/або ухвалити постанову про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб'єктом владних повноважень (відповідачем) на виконання постанови Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року та зобов'язання відповідача невідкладно виконати зазначену постанову суду з виплатою пенсій на визначені позивачами банківські рахунки в установі ПАТ «Приватбанк» в м. Дніпрі, починаючи з 01 вересня 2014 року;

допустити до негайного виконання постанову суду в повному обсязі заявлених позовних вимог шляхом стягнення всієї суми боргу, починаючи з 01 вересня 2014 року;

покласти обов'язки щодо забезпечення виконання судового рішення на директора департамента пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України І. Ковпашко;

зобов'язати відповідача надати суду протягом 14 днів з дня прийняття судового рішення звіт про його виконання;

постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин і умов, що сприяли порушенню закону.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року, в задоволені заяви про прийняття додаткового судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачі звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просили рішення судів скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як передбачено ч.1 ст.168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вже вказувалось в цій ухвалі, в поданій до суду першої інстанції заяві позивачі просили ухвалити додаткову постанову з визначенням способу виконання постанови Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року. При цьому, цю заяву вони, крім іншого, мотивували посиланням на п. 2 ч. 1 ст.168 КАС України.

Натомість, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, зазначив лише про відсутність підстав для прийняття додаткового рішення за визначених п.1 ч.1 ст.168 КАС України обставин.

Апеляційний суд, погоджуючись в висновком суду першої інстанції, також помилково зазначив, що наведені заявниками вимоги виключають можливість для суду вирішити викладене у заяві позивачів питання шляхом прийняття додаткового судового рішення; заявники, звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткової постанови у справі, обрали невірний спосіб усунення перешкод для однозначного розуміння судового рішення.

Судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позовні вимоги, зазначати у разі потреби їх розмір, а також вирішувати питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги.

Питання про право, тобто невизначеність (спірність) щодо певних прав, лежить в основі предмета позову. Звертаючись до суду, позивач просить підтвердити певні права (усунути невизначеність) та захистити їх шляхом покладення на відповідача певних обов'язків. Таке прохання із зазначенням способу захисту становить зміст позову. Відповідь суду на питання про зміст прав позивача (предмет позову) та питання про покладення на відповідача певних обов'язків (зміст позову) є обов'язковим елементом резолютивної частини постанови, який позначається таким поняттям як висновки по суті позовних вимог. Разом із тим, п. 2 ч.1 ст. 168 КАС України передбачає, що поряд із такими висновками суд обов'язково має викласти спосіб виконання судового рішення. За загальним правилом судження суду щодо способу виконання судового рішення належить до неосновних суджень (ч. 1 ст. 257 КАС України). Проте в окремих випадках це судження є необхідним (основним): без нього рішення суду по суті справи є неповним і, відповідно, не може гарантувати ефективний захист прав позивача. Прийняття додаткового рішення необхідне також у тих випадках, коли спосіб судового захисту, хоч і закріплений у постанові, проте викладений неповно.

Таким чином, визнавши право позивачів на поновлення виплати пенсії, суд обов'язково повинен визначити спосіб реалізації цього права; до того ж це питання порушувалось позивачами в позовній заяві.

Згідно з ч.1 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви позивачів та ухвала суду апеляційної інстанції про залишення її без змін підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 222, 223, 227, 230 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.