Справа № 820/2707/17
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 р. № 820/2707/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.,

при секретарі судового засідання Боднар І.Ю.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Харківській області, оформлену листом № Ф-332/1 19-29-2-01 -2017 від 19.06.2017 року, у наданні ОСОБА_3 статусу ветерана органів внутрішніх справ; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області визнати ОСОБА_3 ветераном органів внутрішніх справ України на підставі пункту 3 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та видати ОСОБА_3 в установленому порядку посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ, однак Головне управління Національної поліції в Харківській області листом № Ф-332/1 19-29-2-01 -2017 від 19.06.2017 року відмовило у наданні ОСОБА_3 статусу ветерана органів внутрішніх справ. Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв'язку із чим звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Представник відповідача у письмових запереченнях, наданих до суду, та в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що п. 3 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" не передбачено врахування вислуги у пільговому обчисленні. Також зазначив, що Головне управління Національної поліції в Харківській області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач був звільнений саме з органів МВС України, а тому належним відповідачем у справі є ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Харківській області.

Представник позивача в судове засідання прибув, підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання прибув, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності встановив наступне.

ОСОБА_3 29.05.2017 року звернувся до начальника ОСОБА_4 в Харківській області полковника поліції ОСОБА_5 із заявою про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ та видати відповідне посвідчення згідно з п. 3 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (а.с. 8).

Згідно витягу із наказу Головного управління МВС України в Харківській області № 472 о/с від 10.10.2014 року вислуга років ОСОБА_3 на день звільнення складає: у календарному обчисленні 17 років 01 місяць 26 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 01 місяць 26 днів (а.с. 6).

Головним управлінням Національної поліції в Харківській області на вказану заяву надано відповідь у формі листа № Ф-332/119-29-2-01-2017 від 19.06.2017 року, зі змісту якої судом встановлено, що на теперішній час надати статус ветерана органів внутрішніх справ у секторі з питань пенсійного забезпечення ГУНП у Харківській області правових підстав немає (а.с. 9).

Оцінивши встановлені обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд зазначає наступне.

Щодо посилань представника відповідача про те, що Головне управління Національної поліції в Харківській області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач був звільнений саме з органів МВС України, а тому належним відповідачем у справі є ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Харківській області, суд зазначає, що відповідач, надаючи відповідь на заяву позивача, не зазначив жодних доводів щодо того, що ОСОБА_3 звернувся не до того уповноваженого органу, який уповноважений розглядати питання про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист ГУ МВС України в Харківській області від 28.07.2017 року, в якому повідомлено, що ліквідаційна комісія ГУМВС України в Харківській області діє виключно у відповідності до статей 105-111 Цивільного кодексу України та не наділена правами або обов'язками щодо проведення заходів по забезпеченню правового і соціального захисту пенсіонерів із осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Тобто, положеннями вказаної норми покладено обов'язок на органи Національної поліції щодо здійснення пільг, компенсацій і гарантій колишнім працівникам міліції.

Враховуючи вищенаведене суд вважає необґрунтованими та безпідставними посилання представника відповідача про те, що належним відповідачем у даній справі є ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Харківській області, а не Головне управління Національної поліції в Харківській області.

Закон України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Згідно п. 3 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 20 років і більше.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ" № 742 від 01.06.2002 року поширено дію "Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1601 на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ".

Згідно із п. 3 "Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 p. № 1601 (далі - Порядок №1601), підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності І чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України, зокрема, інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження служби в органах внутрішніх справ і які мають вислугу служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше. Підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є, зокрема, довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності І чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби.

Як вже встановлено судом під час розгляду даної справи, ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно витягу із наказу Головного управління МВС України в Харківській області № 472 о/с від 10.10.2014 року вислуга років ОСОБА_3 на день звільнення складає: у календарному обчисленні 17 років 01 місяць 26 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 01 місяць 26 днів.

Також, судом встановлено, що згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 459285 ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 7).

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що пунктом 3 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" не передбачено врахування вислуги у пільговому обчисленні для надання статусу ветерана внутрішніх справ.

Суд зазначає, що положення пункту 3 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» взагалі не містить вимог про наявність календарної або пільгової вислуги служби для надання статусу ветерана внутрішніх справ, а містить лише вимоги про наявність вислуги служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Отже, пункт 3 статті 5 вказаного Закону не містить поняття "календарна" та "пільгова" вислуги служби, не визначає суть та порядок її обчислення.

Крім того, відповідач, в обґрунтування своїх доводів не навів жодного нормативно-правового акту, чинного на час виникнення спірних відносин, що визначає порядок розрахунку вислуги років у пільговому та календарному обчисленні саме відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та надає відповідачу право здійснювати такий розрахунок під час вирішення питання про встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують право позивача на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ, а тому суд вбачає наявність підстав для визнання протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Харківській області, оформлене листом № Ф-332/119-29-2-01-2017 від 19.06.2017 року, про відмову у наданні ОСОБА_3 статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Також, суд звертає увагу на положення ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до яких органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд, дослідивши рішення Головного управління Національної поліції в Харківській області, оформлене листом № Ф-332/119-29-2-01-2017 від 19.06.2017 року, про відмову у наданні ОСОБА_3 статусу ветерана органів внутрішніх справ, встановив, що відповідачем взагалі не зазначено мотивів такої відмови, що свідчить про протиправність такого рішення.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Харківській області визнати ОСОБА_3 ветераном органів внутрішніх справ України на підставі пункту 3 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та видати ОСОБА_3 в установленому порядку посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, суд не підміняє суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Питання щодо визнання ветераном органів внутрішніх справ України та видачі посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ» віднесено виключно до компетенції Головного управління Національної поліції в Харківській області та не входить до компетенції суду.

Водночас, частиною 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Харківській області, оформлене листом № Ф-332/119-29-2-01-2017 від 19.06.2017 року, про відмову у наданні ОСОБА_3 статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений 04 серпня 2017 року.