Справа № 815/651/15 
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/651/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.,

секретаря Ходжаяна А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До суду 27.01.2015 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 03.11.2014 року №.

Постановою від 16.03.2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційної інстанції від 31.03.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 41 167,11 грн. (в т.ч. за основним платежем - 32 797,69 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 8369,42 грн.).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.02.2017 року по даній справі скасовані постанова Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016 року, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 03.08.2017 року у відповідності до ст.55 КАС України допущено правонаступництво, здійснено заміну ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області на Роздільнянську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила у позові, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 03.11.2014 року було прийняте на підставі акту перевірки №1740/1/15-09-17-01/НОМЕР_1 від 22.10.2014 року, у якому зазначено про порушення нею норм ст. 162, ст. 163, п. 164.1 та п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, ст. 168, ст. 176, ст.179 ПКУ.

Позивач вважає, що перевірка, за результатами якої складений вказаний акт перевірки проведена з порушенням вимог законодавства, оскільки була проведена за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013р., однак наказом № 492 від 17.09.2014 року ДПІ в Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області було визначено період перевірки з 01.01.2011 по 31.12.2012 року, тобто період з 01.01.2013 по 31.12.2013 рік було перевірено без достатніх правових підстав, при цьому перевіркою було встановлено отримання позивачем додаткового блага саме у 3-му кварталі 2013 року.

Крім того, нею не порушені зазначені в Акті перевірки норми податкового законодавства, оскільки неправильним є включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку скасованих штрафних санкцій в сумі 194276,98 грн., як отриманого «додаткового блага» і відповідно визначення з цієї суми податку в розмірі 32797.69 грн., який підлягає сплаті, оскільки ніяких додаткових благ вона фактично не отримала, а штрафні санкції за несвоєчасне погашення основної суми боргу встановлюється за угодою між боржником та кредитором і анулюються також за погодженням сторін договору.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також підтримала додаткові пояснення до позову надані до суду 10.07.2017 року (т.1 а.с.236-238), в яких зазначила, що при зверненні її до ПАТ «УкрСиббанк» їй надали Виписку по кредитному договору, яку вона надала до суду (т.1 а. с. 198-200). Інших документів банк не має. Позивач також просила звернуть увагу на те, що у самому Акті перевірки міститься інформація, що отримання нею додаткового блага, з якого має бути сплачено податок на доходи фізичних осіб в сумі 32797,69грн., є сума штрафних санкцій, яка була анульована їй ТОВ «Кей Колект» у сумі 194276,98грн., так як вона погасила 20.08.2013 року по кредитному договору основний борг. Також позивач зазначила, що саме контролюючий орган при прийнятті податкового повідомлення-рішення мав з'ясувати правовий статус прощеної заборгованості.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала заперечення на позов (т.1 а.с. 40-42), вважала що відсутні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Проте будь-яких доказів в спростування доводів позивача не зазначила.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено, що 17.09.2014 року ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області виданий наказ №492 про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_1, яка мешкає: АДРЕСА_1 з питань нарахування та перерахування до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. (т.1 а.с.9).

Підставою для проведення перевірки зазначено отримання інформації від Міністерства доходів та зборів щодо залучення до сплати податку на доходи фізичних осіб громадянами, які протягом 2011-2012 років отримували від банківських установ доходи у вигляді додаткового блага.

ДПІ направлено повідомлення повідомлення від 17.09.2014 року №64/17-01-15-09 початок проведення перевірки визначений з 01.10.2014 року за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, підставою перевірки в повідомленні зазначається наказ №492 від 17.09.2014р.

08.10.2014 року ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області виданий наказ №522 «Про продовження термінів проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ФО ОСОБА_1», у якому зазначено про продовження термінів перевірки з питань нарахування та перерахування до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб, але зазначений період за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013року.

Підставою для видання вказаного наказу, як зазначено у самому наказі, є отримання інформації від Міністерства доходів та зборів щодо залучення до сплати податку на доходи фізичних осіб громадянами, які протягом 2011-2013 років отримували від банківських установ доходи у вигляді додаткового блага (т.1 а.с.76).

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 22.10.2014 року №1740/15-09-17-01/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1, щодо нарахування та перерахування до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013 рік» (т.1 а.с.10-13).

Вищевказані обставини свідчать про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення порядку проведення перевірки відносно неї та складання акту перевірки, оскільки п.79.1, п.79.2 ст.79 ПКУ визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого орагну рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених ст.77 та 78 Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого орагну виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному ст.42 Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Питання продовження строків проведення перевірки регламентовані ст.82 ПКУ, якою не передбачено право контролюючого органу при продовженні строку проведення перевірки змінювати період, за який вона проводиться та підстави її проведення. Між тим, ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області при виданні наказу 08.10.2014 року №522 «Про продовження термінів проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ФО ОСОБА_1» змінені період, за який вона проводилась та підстави її проведення, що не ґрунтується на вимогах податкового законодавства та порушує права суб'єкта перевірки.

Суд вважає, що акт від 22.10.2014 року №1740/15-09-17-01/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1, щодо нарахування та перерахування до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013 рік» складений за результатами перевірки, яка проведена з порушенням вимог законодавства щодо порядку проведення перевірки.

Проте саме на підставі цього акту перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 41 167,11 грн. (в т.ч. за основним платежем - 32797,69 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 8369,42 грн.) (т.1 а.с.8).

Згідно з актом перевірки позивачем порушено ст. 162, ст. 163, п. 164.1 та п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, ст. 168, ст. 176, ст.179 ПКУ, а саме нею не сплачено в порушення вимог цих норм законодавства податок на доходи фізичних осіб у сумі 32797,69грн.

Стаття 161 ПКУ визначає платників податку з доходів фізичних осіб, якими є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Стаття 163 ПКУ визначає об'єкт оподаткування резидента, яким є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПКУ базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПКУ).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2ст.164 ПКУ, у тому числі як додаткове благо.

Поняття додаткового блага встановлено пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПКУ, згідно з яким додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

Підпунктом 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ встановлений перелік дохідів, отриманих платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу). Таким доходом, зокрема є, відповідно до пп. 164.2.17 «д» (в ред. на час виникнення спірних правовідносин) дохід у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що доходом позивача, як додаткове благо, може вважатися лише та сума, яка фактично була надана банком позивачу у вигляді кредиту, у разі їх прощення кредитором (анулювання такої заборгованості).

Зазначене підтверджується змінами, внесеними законодавцем у редакцію пп. 164.2.17 «д» Законом України №71-VIII від 28.12.2014року, у якості додаткового блага, яке включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, є у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

В Акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 уклала договір про надання споживчого кредиту №000 від 30.06.2006р. з АКІБ «УкрСиббанк», згідно умов якого банк зобов'язується надати Позичальнику, Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит ( грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 56 000 дол. США 00 цента та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 282800,00 гри. по курсу НБУ. Кредит надається з 30 червня 2006 року по 30 червня 2027 року».

У зв'язку з неспроможністю Позичальником виконати умови кредитного договору від 30.06.2006 року, АКІБ «УкрСиббанк» подав до Малиновського районного суду м. Одеси позовну заяву №138/30-81/324 від 11.02.2010 року про стягнення заборгованості із ФО ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.06.2006 року на суму 56000,00 дол. СІІІА, що в еквіваленті за курсом НБУ на день укладання договору становило 282800,00грн. Через невиконання своїх зобов'язань перед по Кредитному договору загальний розмір заборгованості позичальника перед Банком станом на 21.01.2010р. складав 57642,84 грн. дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (8,0055) на зазначену дату складає 461459,62 грн.

В подальшому АТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей-Колект» справу на стягнення заборгованості з ФО ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.06.2006 року у сумі 461459,62грн.

В свою чергу ТОВ «Кей -Колект» надано пропозицію ОСОБА_1 щодо добровільного погашення кредиторської заборгованості у сумі 35880,00дол.США (без врахування пені та штрафних санкцій). Згідно Квитанції №1 від 20.08.2013 року ФО ОСОБА_1 погасила кредиторську заборгованість згідно кредитного договору №091 в сумі 35880,00дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 286788,84грн.

TOB «Кей-Колект» в свою чергу, листом від 20.08.2013р.вих.№083-11529 повідомив ОСОБА_1 про анулювання боргу у сумі 194276,98грн. Також повідомлено, що відповідно до вимог Податкового кодексу України вказана сума анульованих боргових зобов'язань буде включена ТОВ «Кей-Колект» до податкового розрахунку доходу нарахованого на користь ОСОБА_1 як позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому Боргові зобов'язання було анульовано. При цьому, на ОСОБА_1, відповідно до підпункту «д» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, покладається обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляді суми анульованих боргових зобов'язань.

В акті перевірки також зазначено, що ОСОБА_1 на пропозицію ДПІ надала інформацію та документи щодо прощеної їй суми боргу, зазначивши, що після сплати нею боргу зв кредитом було прийнято рішення про анулювання штрафних санкцій у сумі 194247,98грн.

Таким чином, незважаючи на те, що Акт перевірки не містить чіткого визначення правового статусу суми прощеної заборгованості позивача, з урахуванням його змісту в ньому не спростоване, що сума прощеної заборгованості є сумою штрафних санкцій.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, якій є суб'єктом владних повноважень, на виконання ухвал суду від 23.03.2017 року, 18.04.2017 року, 03.05.2017 року, 29.05.2017 року, 16.06.2017 року, не надав належних доказів щодо підстав нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 41 167,11 грн., правового статусу суми прощеної заборгованості в розмірі 41 167,11 грн, її складових, правового статусу. Тобто відповідач не надав належних доказів наявності правових підстав для нарахування позивачу грошового зобов'язання, яке йому нараховане згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПКУ посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Виходячи із завдання адміністративного судочинства його особливістю є встановлення обов'язку щодо доказування обставин. У відповідності до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст.69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи..

Згідно з ч.ч.1,4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог, а відповідач, який є суб'єктом владних повноважень не надав доказів правомірності свого рішення, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Судові витрати у сумі 182, 70 грн підлягають стягненню на користь позивача

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області від 03.11.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на 41167,11грн.

Стягнути з Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у сумі 182, 70 грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Е.В.Катаєва

.