Справа № 753/12965/17
Суддя: Шклянка М. П.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/515/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2017 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Шклянка М.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991року № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року) та зобов'язання Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та нарахувати ОСОБА_2 пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991року № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року) з 03.07.2017 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, без обмеження її максимального розміру.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 05.07.2000 року по теперішній час працює в органах прокуратури України, а 03.07.2017 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991року № 1789-ХІІ, однак листом від 06.07.2017 року отримав відмову. Позивач вважає дії та відмову відповідача безпідставною, противоправною та такою, що порушують конституційні права позивача на пенсійне забезпечення. На підставі цього, позивач був змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 21 липня 2017 року відкрито провадження за адміністративним позовом.

Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві до суду надано письмові заперечення з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що у позивача відсутній необхідні вислуга років та стаж роботи на посадах прокурорів та слідчих.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_2 з 05 липня 2000 року по теперішній час працюю в органах прокуратури України.

03.07.2017р. позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою (з долученням необхідних документів) про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ.

Відповідачем, листом від 06.07.2017р. № 1767/08, надано відповідь, що мені відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру», оскільки відсутні норми пенсійного забезпечення.

В обґрунтування відмови, відповідач у вказаному листі зазначив, що відповідно до пункту № 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від № 213-VIII з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Пенсії в порядку та на умовах, визначених статтею 86 Закону з 01.06.2015р. не призначаються. Одночасно вказано, що статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що право на пенсію мають з 01.10.2016 року по 30.09.2016 року - особи, які мають 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

При цьому, Відповідачем згідно вказаного листа констатовано факт, що на момент звернення позивача 03.07.2017р. із заявою про призначення пенсії його загальний стаж складає 19 років 3 місяці, в тому числі стажу на посадах прокурорів 16 років 11 місяців 18 днів.

Дії Відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року) є протиправним та такими, що порушують конституційні права позивача з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законодавством. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомопг; шо є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на пенсію, в тому числі за вислугою років, а нараховують та виплачують пенсію громадянам органи Пенсійного фонду України. Підтвердженням права на пенсію за вислугу років є документ - трудова книжка особи (ст. 62 цього Закону).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» № 3662-ХІІ від 26.11.1993 року закон доповнено статтею 50-1, якою регламентовано порядок одержання працівниками прокуратури пенсії за вислугу років, а в подальшому 12.07.2001 року Верховною Радою України Законом України № 2663-ІІІ, до зазначеної статті внесені зміни, відповідно до яких, Держава надала мені, як працівнику органів прокуратури України, додаткові гарантії щодо пенсійного забезпечення за досягненням вислуги років.

Зазначеними змінами визначено, що:

-прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку;

-розмір виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі;

-до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково- навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, строк навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Таким чином, у відповідності до зазначених змін, що стосуються пенсійного забезпечення працівників прокуратури, строк роботи на усіх посадах, які я протягом 16 років 11 місяців 18 днів обіймав в органах прокуратури, а також строк навчання у вищому юридичному навчальному закладі повинні бути зараховані до строку вислуги років, яка є підставою для призначення та нарахування мені відповідної пенсії.

Як вбачається з диплому та трудової книжки, позивач навчався у Національній юридичній академії України ім. Я. Мудрого у період з 01.09.1995р. по 30.06.2000р., що складає 4 роки 10 місяців, а з 05.07.2000 року по теперішній час працює в органах прокуратури на прокурорських посадах.

Таким чином, в сукупності даних та їх документальному підтвердженні суд дійшов висновку, що час роботи на усіх посадах, які позивач обіймав в органах прокуратури та строк навчання у вищому юридичному навчальному закладі в сукупності складає 20 років 10 місяців (на момент звернення до відповідача), що дає йому право та є підставою для призначення пенсії за вислугою років.

Однак, 14.10.2014 року прийнято ЗУ «Про прокуратуру» №1697-VII, яким змінено умови набуття працівниками органів прокуратури України права на пенсію за вислугу років.

Зокрема, відповідно до ст. 86 зазначеного Закону, законодавцем значно збільшено строк вислуги років, необхідний для одержання прокурорами права на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

У відповідності до зазначеної норми закону, на момент звернення до Управління за призначенням пенсії, тобто, станом на 03.07.2017р., вислуга років, яка б дала змогу одержати нарахування пенсії повинна складати не менше 23 роки.

Крім того, відповідно до змін, розмір пенсії за вислугу років не може перевищувати 60 відсотків від місячної (чинної) заробітної плати, що у грошовому виразі не може перевищувати 10 740 гривень.

В той же час, ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що статус прокурорів визначається Конституцією України (в тому числі, що стосується соціальних гарантій), цим та іншими законами України.

Аналогічний поступ у сторону звуження гарантованих Державою соціальних гарантій зроблено Верховною Радою України із прийняттям нею Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-УІІ від 08.07.2011 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, якими взагалі скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідне до спеціальних законів України, у тому числі ЗУ «Про прокуратуру», а також обмежено максимальний розмір пенсії сумою 10 740 грн.

Враховуючи викладене, вважаю, що Законами України «Про прокуратуру № 1697 від 14.10.2014 року, «Про заходи щодо законодавчого забезпеченні реформування пенсійної системи» № 3668-VII від 08.07.2011 року та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015р. Держава в особі законодавчого органу звузила соціальні гарантії, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги, збільшивши його до 23 років; зменшила розмір пенсії у відсотковому вимірі від розміру заробітної плати та порядок її розрахунку; обмежила максимальний розмір пенсії сумою 10 740 гривень, хоча Конституцією України гарантована значно більша пенсія.

Відповідно і службові особи Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які зобов'язані у своїй діяльності керуватися в першу чергу Конституцією України, розглядаючи заяву позивача щодо призначення пенсії, в порушення зазначених вище норм Конституції України та законів, незаконно відмовили мені у призначенні пенсії, посилаючись на закони, які значно звузили дані мені раніше Державою Україна гарантії щодо пільгового пенсійного забезпечення та розміру пенсії.

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року в часі, слід виходити із того, що відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Зважаючи на вищевикладене, дії суб'єкта владних повноважень - Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві пов'язані із відмовою у призначенні позивачу пенсії протирічать конституційним засадам прав і свобод, оскільки зменшують рівень соціальної захищеності певної категорії громадян, які перебувають на службі в правоохоронних органах держави.

Відтак, обчислення стажу, що дає право на пенсійне забезпечення, повинно відбуватися за нормами Закону «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року в редакції від 12.07.2001року, відповідно до якого станом на сьогодні і момент звернення до відповідача позивач мав право на призначення, нарахування та виплату пенсії за вислугою років у розмірі 90 відсотків з середнього заробітку, без обмеження її максимального розміру, оскільки таке обмеження не передбачене цим Законом.

Такий висновок однозначно витікає на підставі аналізу рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року у справі щодо визначення конституційності положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, якими із 01.06.2015 року скасовано нарахування довічного грошового утримання за спеціальними законами суддям.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України висловився про неконституційність зазначеного Закону, у тому числі щодо скасування нарахування пенсій за спеціальним законом «Про прокуратуру». Відповідно до рішення суду, зазначений закон погіршує становище пенсіонерів, оскільки скасовує пільгу гарантовану Конституцією України для певних категорій громадян, а тому зазначений закон втратив чинність із дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто із 08.06.2016 року.

У тому ж рішенні Конституційний Суд України констатував, що зазначене рішення є преюдинійним при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку із правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень закону, визнаного неконституційним, є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і оскарженню не підлягає.

Суд застосовує Конституцію у разі коли закон, який був чинний до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з гарантій, передбачених Конституцією України, відповідно до яких права та свободи не є вичерпними, гарантуються та не можуть бути скасовані, вважаю, що дії Відповідача стосовно відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсійного забезпечення за вислугою років є протиправними, а тому суд вбачає наявність правових підстав для призначення та обчислення пенсії позивачу відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991року № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 17, 158-162 , 183-2 КАС України, ЗУ «Про прокуратуру», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до вимог до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року).

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та нарахувати ОСОБА_2 пенсію за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року) з 03.07.2017 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, без обмеження її максимального розміру.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя