Справа № 826/4938/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2017 року № 826/4938/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віртус коммодітіз»
до Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (надалі - Позивач), звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (надалі - Відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, № від 30 січня 2017 року, винесені ГУ ДФС в м. Києві на підставі Акту про проведення документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (код за ) бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень, серпень та вересень 2016 року №320/26-15-14-04-01/39364245 від 29 грудня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податкового кредиту є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємствами, які на думку податкового органу, мають ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентами є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до податкового кредиту. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Посадовими особами ГУ ДФС в м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень, серпень та вересень 2016 року, за результатами якої було складено акт № 320/26-15-14-04-01/39364245 від 29.12.2016 року (далі - Акт).

Перевіркою зроблено висновок про порушення позивачем п.п.185.1, 198.1, 198.3, 198.6, 200.1, 200.4, .201.1 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2016 року на 7 973 787 грн., за серпень 2016 року на 3 535 094 грн., за вересень 2016 року на 210 343 грн та завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) у вересні 2016 року на суму 3 171 562 грн.

Такі висновки контролюючого органу мотивовані наступним:

В ході перевірки посадовими особами відповідача не підтверджено факт реалізації товарів (пшениці 3 класу врожаю 2016 року, пшениці 5 класу врожаю 2016 року, пшениці 6 класу врожаю 2016 року, ячменю врожаю 2016 року) від ТОВ «ГРІН ЛАЙТ - М», ТОВ «НІК-ОЙЛ», ТОВ «ФІРМА «САН», ТОВ «Ауріс Трейд», ТОВ «Венди - ЮГ», ТОВ «Крео - Ойл» на користь ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ», що, на переконання контролюючого органу свідчить про те, що правочини між ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» та вказаними контрагентами здійснені без мети настання реальних наслідків.

Зазначені вище обставини слугували підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 30.01.2017 року, а саме:

- №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування за липень 2016 року на суму 7 540 094,00 грн., за серпень 2016 року на суму 3 535 094,00 грн. та визначено штрафні санкції у розмірі 1 885 023 грн. за липень 2016 року, у розмірі 883 773,50 грн. за серпень 2016 року.

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2016 року на суму 3 171 562 грн.

За наслідками процедури адміністративного оскарження в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, вказані податкові повідомлення-рішення від 30.01.2017 були залишені без змін згідно рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 31.03.2017 № 6662/6/99-99-11010125.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, а, відтак такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, встановлений ст. 200 ПК України. Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 вказаної статті Кодексу).

Згідно підпунктів «б», «в» п.200.4 ст. 200 ПК України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 ст. 200 ПК України, така сума в тому числі підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В свою чергу за визначенням, наведеним у пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими унктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

На дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв'язку з господарською діяльністю, відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє товари, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11).

За приписами п.44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 цього Закону).

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 К/9991/72258/12, від 21.10.2014 № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 № К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Надаючи правову оцінку питанню правомірності формування позивачем спірних показників податкової звітності, судом встановлено наступне.

Між ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (покупець) і ТОВ «ГРІН ЛАЙТ - М» (постачальник) укладено наступні договори купівлі-продажу: №05/07-16-11 від 05.07.2016 з додатковими угодами №№1-23, за умовами яких Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити пшеницю 5, 6 класу врожаю 2016 року; №08/07-16-1 від 08.07.2016 з додатковими угодами №№ 1-5, за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити ячмінь врожаю 2016 року; №15/07-16-7 від 15.07.2016 з додатковими угодами № 1, 2 за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити пшеницю 3 класу врожаю 2016 року (а.с.32-81 том 2).

Виконання умов вищенаведених договорів з поставки товару підтверджується наданими до матеріалів справи копіями наступних документів: видаткові накладні (а.с.82-154 том 2), рахунки-фактури (а.с.137-211 том 9), платіжні доручення (а.с.155-220 том 2), оборотно-сальдові відомості (а.с.90-92 том 11), товарно-транспортні накладні (а.с.63-297 том 6).

В наданих товарно-транспортних накладних зазначено, що поставка товару відбувалася на склади, визначені в додаткових угодах до вищевказаних договорів, а саме: ТОВ «Варварівський зерновий комплекс» (м. Миколаїв, вул. А.Макарова, 31), ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» (м. Маріуполь, проспект Луніна 50), ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» (м. Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, 122), ТОВ «Деметра-Два» (м. Миколаїв, вул. Турбінна 15а).

Аналіз зазначених вище первинних бухгалтерських, податкових, перевізних та розрахункових документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Грін Лайт-М», дає змогу дійти висновку про те, що:

1) за договором №05/07-16-11 від 05.07.2016 ТОВ «ГРІН ЛАЙТ - М» була поставлена пшениця 5 класу: в період з 09.07.2016-20.07.2016 на зерновий склад ТОВ «Варварівський зерновий комплекс» у кількості 477,822 тони; в період з 09.07.2016-09.08.2016 на зерновий склад ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» у кількості 1434,35 тон; в період 06.07-20.07.2016 пшениця 6 класу на зерновий склад ТОВ «Деметра-Два» у кількості 2383,5 тон; в період з 11.07.2016-13.07.2016 на зерновий склад ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» у кількості 267,951 тон; в період 10.07.2016-06.08.2016 на зерновий склад ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» у кількості 154,69 тон.;

2) за Договором №08/07-16-1 від 08.07.2016 ТОВ «ГРІН ЛАЙТ - М» було поставлено ячмінь в період 09.07.2016-05.08.2016 на зерновий склад ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» у кількості 801,4 т.;

3) за Договором №15/07-16-7 від 15.07.2016 ТОВ «ГРІН ЛАЙТ-М» було поставлено пшеницю 3-го класу в період 03.08.2016-07.08.2016 на зерновий склад ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» у кількості 353,65 тон.

З ТОВ «НІК-ОЙЛ» Позивачем було укладено Договори купівлі-продажу №23/07-16-1 від 23.07.2016 з додатковими угодами №№1-5 на поставку пшениці 3 класу врожаю 2016; №13/07-16-2 від 13.07.2016 з додатковими угодами №№1-49 на поставку пшениці врожаю 2016 року; №13/07-16-3 від 13.07.2016 з додатковими угодами №№1-26 на поставку ячменю врожаю 2016 року (а.с.222-250 том 2, а.с.1-56 том 3).

Виконання умов вищенаведених договорів з поставки товару підтверджується наданими до матеріалів справи належним чином завіреними копіями наступних документів: видаткові накладні (а.с.57-144 том 3), рахунки-фактури (а.с.211-250 том 9), платіжні доручення (а.с.145-221 том 3), оборотно-сальдові відомості (а.с.93-95 том 11), товарно-транспортні накладні (а.с.1-222 том 7).

З наданих товарно-транспортних накладних вбачається, що поставка товару відбувалася на склади, визначені в додаткових угодах до вищевказаних договорів, а саме: ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» та ТОВ «Маріупольський млинкомбінат».

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що ТОВ «Нік-Ойл» не могло здійснювати поставки позивачу вказаного вище товару в зв'язку з відсутністю джерела походження такого товару, судом відхиляються як необґрунтовані, документально не підтверджені та такі, що спростовуються матеріалами справи, адже відповідно до договорів купівлі продажу №1007-1 від 10.07.2016 та №1007-2 від 10.07.2016 (а.с.5-8 том 10) ТОВ «Нік-Ойл» було придбано у Приватного сільськогосподарського підприємства «Родіна» 2000 тон пшениці та 1000 тон ячменю. Дана обставина контролюючим органом не спростована.

Аналіз зазначених вище первинних бухгалтерських, податкових, перевізних та розрахункових документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Нік-Ойл», дає змогу дійти висновку про те, що:

1) за договором №23/07-16-1 від 23.07.2016 ТОВ «НІК-ОЙЛ» було поставлено пшеницю 3-го класу в період з 24.07.2016-04.08.2016 на зерновий склад ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» в кількості 343,24 тони; пшеницю 5 класу у кількості 426,218 тон в період 27.07-10.08.2016; пшеницю 6 класу в кількості 863,22 тони в період 20.07.2016-04.08.2016;

2) за Договором №13/07-16-2 від 13.07.2016 ТОВ «НІК-ОЙЛ» поставлено на зерновий склад ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» пшеницю 5 класу у кількості 2336,82 тони в період 14.07.2016-18.08.2016 та пшеницю 6 класу у кількості 397,72 тони в період 14.07.2016-13.08.2016.

3) за Договором №13/07-16-3 від 13.07.2016 ТОВ «НІК-ОЙЛ» було поставлено ячмінь у кількості 1358,7 тон в період 13.07.2016-13.08.2016 на ТОВ «Маріупольський млинкомбінат».

З ТОВ «ФІРМА «САН» Позивачем було укладено Договір купівлі-продажу №05/07-16-8 від 05.07.2016 з додатковими угодами №№1-12 на поставку пшениці 5, 6 класів врожаю 2016 року (а.с.1-17 том 4).

Виконання умов договору підтверджується наданими до матеріалів справи копіями наступних документів: видаткові накладні (а.с.18-57 том 4), платіжні доручення (а.с.58-96 том 4), оборотно-сальдові відомості (а.с.96-97 том 11), товарно-транспортні накладні (а.с.223-250 том 7; а.с.1-77 том 8).

З наданих товарно-транспортних накладних вбачається, що поставка товару відбувалася на склади, визначені в додаткових угодах до вищевказаних договорів, а саме: на ТОВ «Варварівський зерновий комплекс», ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», ТОВ «Деметра-Два».

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що ТОВ «Фірма «САН» не мало змоги здійснювати поставку вказаного вище товару в зв'язку з відсутністю джерела походження такого товару, судом відхиляються як необґрунтовані, документально не підтверджені та такі, що спростовуються матеріалами справи, адже відповідно до договору купівлі продажу №060616/1, ТОВ «Фірма «Сан» було придбано у ФГ «Деметра-2011» пшеницю 4-6 класів врожаю 2016 року в кількості 5000 тон (а.с.37-39 том 10). В свою чергу, наявність у ФГ «Деметра-2011» посівних площ підтверджується копією Довідки ф.4-сг Державного статистичного спостереження, яка наявна в матеріалах справи (а.с.40-43 том 10). Аналіз зазначених вище первинних бухгалтерських, податкових, перевізних та розрахункових документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Фірма «САН», дає змогу дійти висновку про те, що ТОВ «ФІРМА «САН» було здійснено:

1) поставку пшениці 5 класу на зерновий склад ТОВ «Варварівський зерновий комплекс» в кількості 283,69 тон в період 09.07.2016-12.07.2016; пшениці 6 класу у кількості 47,17 тон 10.07.2016 року.

2) на зерновий склад ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» у кількості 72,4 тони в період 09.07.2016-13.07.2016; у кількості 1218,989 тон в період 05.07.2016-14.07.2016;

3) на зерновий склад ТОВ «Деметра-Два» у кількості 1068,98 тон в період 05.07.-

07.07.2016.

З ТОВ «Ауріс Трейд» Позивачем було укладено: Договір купівлі-продажу №20/07-16-3 від 20.07.2016 з додатковими угодами №1-47 на поставку пшениці 5, 6 класу врожаю 2016 року; Договір купівлі-продажу №29/07-16-4 від 29.07.2016 з додатковими угодами №№1-10 на поставку пшениці 3го класу; Договір купівлі-продажу №18/07-16-1 від 18.07.2016 з додатковими угодами №№1-8 на поставку ячменю врожаю 2016 року (а.с. 97-184 том 4).

Виконання умов вказаних договорів підтверджується наданими до матеріалів справи копіями наступних документів: видаткові накладні (а.с.185-240 том 4), платіжні доручення (а.с.241-250 том 4; а.с.1-39 том 5), оборотно-сальдові відомості (а.с.98-101 том 11), товарно-транспортні накладні (а.с.78-232 том 8).

З наданих товарно-транспортних накладних вбачається, що поставка товару відбувалася на склади, що визначені в додаткових угодах до вищевказаних договорів, а саме: ТОВ «Варварівський зерновий комплекс», ТОВ «Маріупольський млинкомбінат», ТОВ «Деметра-Два», ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів».

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що ТОВ «Ауріс Трейд» не могло здійснювати поставки позивачу вказаного вище товару в зв'язку з відсутністю джерела походження такого товару, судом відхиляються як необґрунтовані, документально не підтверджені та такі, що спростовуються матеріалами справи, адже відповідно до договору поставки №16/06-2016 та специфікацій №1-7 до нього, ТОВ «Ауріс Трейд» було придбано у ПП «БАЯ» ячмінь та пшеницю 2016 року врожаю в загальній кількості 4000 тон +/- 10% (а.с.22-36 том 10). В свою чергу, наявність у ПП «БАЯ» посівних площ підтверджується копією Довідки ф.4-сг Державного статистичного спостереження, яка наявна в матеріалах справи (а.с.32-36 том 10).

Аналіз зазначених вище первинних бухгалтерських, податкових, перевізних та розрахункових документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «АУРІС Трейд», дає змогу дійти висновку про те, що ТОВ «Ауріс Трейд» було здійснено поставку:

1) пшениці 5 класу 09.09.2016 на зерновий склад ТОВ «Варварівський зерновий комплекс» у кількості 21,37 тони;

2) на зерновий склад ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» у кількості 1044,48 тон в період 27.07.2016-09.08.2016; пшениці 6 класу в період 30.07-02.08.2016 у кількості 95,72 тон;

3) 13.09.2016 на зерновий склад ТОВ «Деметра-Два» у кількості 35,68 тон;

4) на зерновий склад ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» у кількості 95,72 тон в період 30.07.2016-02.08.2016.

З ТОВ «Венди - ЮГ» Позивачем було укладено Договір купівлі-продажу №21/09-16-1 від 21.09.2016 з додатковою угодою № 1 на поставку кукурудзи врожаю 2016 року та договір купівлі-продажу №05/07-16-10 від 05.07.2016 з додатковими угодами № 1-54 про поставку пшениці 5, 6 класу врожаю 2016 року (а.с.40-50, 53-111 том 5).

Виконання умов вищенаведеного договору з поставки товару підтверджується наданими до матеріалів справи копіями наступних документів: видаткові накладні (а.с.112-162 том 5), платіжні доручення (а.с.163-198 том 5), оборотно-сальдові відомості (а.с.102-104 том 11), товарно-транспортні накладні (а.с.233-250том 8, а.с.1-62 том 9).

З наданих товарно-транспортних накладних вбачається, що поставка товару відбувалась на склади, що визначені в додаткових угодах до вищевказаних договорів, а саме: ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», ТОВ «Варварівський зерновий комплекс», ТОВ «Деметра-Два».

На підтвердження товарності господарських взаємовідносин з ТОВ «Венди-Юг» Позивачем також надано до матеріалів справи рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2017 у справі № 915/39/17 за позовом ТОВ «Венди - ЮГ» до ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» про стягнення заборгованості в сумі 1 427 934, 40 грн (а.с.40-50 том 5).

Як зазначив представник позивача, та не заперечувалось відповідачем, вказане рішення господарського суду набрало законної сили.

При розгляді вищенаведеної справи Господарським судом Миколаївської області встановлено факт поставки товару за договором купівлі-продажу № 05/07-16-10 від 05.07.2016 року.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно Листа ВАСУ від 14.11.2012 № 2379/12/13-12, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Таким чином, з наданих суду первинних документів, що виписані повноважними представниками ТОВ «Венди - ЮГ», а також з наданого рішення Господарського суду Миколаївської області у справі 915/39/17 вбачається підтвердження здійснення поставки товару в адресу позивача контрагентом ТОВ «Венди-Юг».

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що ТОВ «Венди-Юг» не могло здійснювати поставки позивачу вказаного вище товару в зв'язку з відсутністю джерела походження такого товару, судом відхиляються, як необґрунтовані, документально не підтверджені та такі, що спростовуються матеріалами справи, адже відповідно до договорів купівлі-продажу №240616/1 від 24.06.2016, №250716/1 від 25.07.2016, №080916/1 від 08.09.2016 (а.с.9-15 том 10) ТОВ «Венди-Юг» було придбано у ФГ «РИСОВОД» кукурудзу та пшеницю 2016 року врожаю в загальній кількості 8500 тон (а.с. 9-17 том 10). В свою чергу, наявність у ФГ «РИСОВОД» посівних площ підтверджується копією Довідки ф.4-сг Державного статистичного спостереження, яка наявна в матеріалах справи (а.с.18-21 том 10).

Аналіз зазначених вище первинних бухгалтерських, податкових, перевізних та розрахункових документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Венди-Юг», дає змогу дійти висновку про те, що:

1) на виконання умов Договору №21/09-16-1 від 21.09.2016 ТОВ «Венди - Юг» було здійснено поставку кукурудзи у кількості 49,691 тон в період 21.09.2016-22.09.2016, у кількості 186,035 тон в період з 15.09.2016-22.09.2016, у кількості 677,728 тон в період з 07.07.2016-19.09.2016 на зерновий склад ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», що розташований за адресою м. Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, 122;

2) на виконання умов Договору №05/07-16-10 від 05.07.2016 ТОВ «Венди - Юг» було здійснено поставку пшениці 5 класу на зерновий склад ТОВ «Варварівський зерновий комплекс», розташований за адресою м. Миколаїв, вул. А.Макарова,31 у кількості 477,144 тони в період 11.07.2016-16.09.2016 року, пшениця 6 класу на цей же зерновий склад 31 10.07.2016 року у кількості 70,65 тон.

3) на зерновий склад ТОВ «Деметра-Два», що розташований за адресою м. Миколаїв, вул. Турбінна, 15 пшениці у кількості 570,5 тон в період 06.07-13.09.2016.

З ТОВ«КРЕО-ОЙЛ» Позивачем було укладено Договір купівлі-продажу №15/08-16-1 від 15.08.2016 ячменю врожаю 2016 року, договір купівлі-продажу №13/09-16-2 від 13.09.2016 пшениці врожаю 2016 року, договір купівлі-продажу 10/08-16-1 від 15.08.2016 на поставку пшениці 3 класу врожаю 2016 року (а.с.200-240 том 5).

В підтвердження виконання умов вищенаведених договорів, Позивачем долучено до матеріалів справи копії наступних документів: видаткові накладні (а.с.241-268 том 5), платіжні доручення (а.с.269-288 том 5), оборотно-сальдові відомості (а.с.105-109 том 11), товарно-транспортні накладні (а.с.64-132 том 9).

З наданих товарно-транспортних накладних вбачається, що поставка товару відбувалася на склади, що визначені в додаткових угодах до вищевказаних договорів, а саме: на ТОВ «Маріупольський млинкомбінат», ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», ТОВ «Деметра-Два».

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що ТОВ «Крео-Ойл» не могло здійснювати поставки позивачу вказаного вище товару в зв'язку з відсутністю джерела походження такого товару, судом відхиляються як необґрунтовані, документально не підтверджені та такі, що спростовуються матеріалами справи, адже відповідно до договорів поставки №14 від 08.08.2016, №17 від 07.09.2016 та специфікацій до них (а.с.44-52 том 10) ТОВ «Крео-Ойл» було придбано у ТОВ «Грін Смарт» ячмінь та пшеницю 2016 року врожаю в загальній кількості 2350 тон +/- 10%. В свою чергу, наявність у ТОВ «Грін Смарт» посівних площ підтверджується копією Довідки ф.4-сг Державного статистичного спостереження, яка наявна в матеріалах справи (а.с.53-56 том 10).

Аналіз зазначених вище первинних бухгалтерських, податкових, перевізних та розрахункових документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Крео-Ойл», дає змогу дійти висновку про те, що:

1) ТОВ «КРЕО-ОЙЛ» було здійснено поставку ячменю на зерновий склад ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» в період 16.08.2016-17.08.2016 у кількості 68,55 тон;

2) ТОВ «КРЕО-ОЙЛ» було здійснено поставку на зерновий склад ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» пшениці 3 класу в період 10.08.2016-19.09.2016 у кількості 1172,88 тон.

3) в період 08.09.2016-15.09.2016 ТОВ «Крео-Ойл» здійснено поставку пшениці 5 класу у кількості 208,49 тон на зерновий склад ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів»;

4) ТОВ «КРЕО-ОЙЛ» було здійснено поставку пшениці 5 класу в період 15.09.2016-28.09.2016 у кількості 560,49 тон, пшениці 6 класу в період 14.09.2016-28.09.2016 у кількості 533,448 тон та пшениці 6 класу у кількості 50,62 тони 15.09.2016 року на зерновий склад ТОВ «Деметра-Два».

Підсумовуючи вищевикладене та вбачаючи за необхідне надати детальну оцінку обставинам перевезення зернових та приймання їх в пунктах призначення, відповідно до умов Incoterms-DAP, як то передбачено договорами та додатковими угодами до них, що укладені між позивачем і спірними контрагентами, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту досліджених вище судом ТТН, товар контрагентами позивача поставлявся на зернові склади в рамках квот двох суб'єктів господарювання, а саме: ТОВ «Юнікорн Мерітайм» та ТОВ «Аскет Шиппінг».

Факт безпосереднього прийняття ТОВ «Юнікорн Мерітайм» та ТОВ «Аскет Шиппінг» зернових від контрагентів позивача підтверджується копіями реєстрів накладних на прийняте зерно з визначенням якості середньодобовою пробою, що містять в собі інформацію, в тому числі, про культуру, рік врожаю, номер ТТН, номер автомобіля, номера причепа, фізичну вагу прийнятих зернових, інформацію про лабораторний аналіз зразка, додаткові показники якості, грошовий розрахунок, вологість зернових (а.с.6-207 том 12; а.с.6-91 том 13).

В свою чергу, судом встановлено, що юридичною підставою для прийняття ТОВ «Юнікорн Мерітайм» та ТОВ «Аскет Шиппінг» на склади зернових від контрагентів позивача є договори, укладені між ТОВ «Юнікорн Мерітайм», ТОВ «Аскет Шиппінг» і VIRTUS AG (нерезидент) по наданню послуг з експедирування, де зазначено про право вигризки товару (зернових) з машин і приймання товару на зберігання в квоту ТОВ «Юнікорн Мерітайм» та ТОВ «Аскет Шиппінг» в інтересах нерезидента.

Разом з тим, підставою для поставки товару позивачем на ТОВ «Юнікорн Мерітайм», ТОВ «Аскет Шиппінг» в інтересах VIRTUS AG (нерезидент) та одночасно доказом наявності ділової мети у позивача на отримання прибутку від використання в рамках власної господарської діяльності придбаних у ТОВ «ГРІН ЛАЙТ-М», ТОВ «НІК-ОЙЛ», ТОВ «ФІРМА «САН», ТОВ «Ауріс Трейд», ТОВ «Венди - ЮГ», ТОВ «Крео - Ойл» зернових культур, є зовнішньоекономічні контракти, укладені між ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (Продавець) та Virtus Commodities AG (Покупець), а саме: №№FВМВ-106/1 від 10.06.2016р.,VFWМВ-017/1 від 01.07.2016р., VFW0407/01 від 04.07.2016р., VFW1007/1 від 10.07.2016р., FWNB-117/7 від 11.07.2016р., FВМ-257/1 від 25.07.2016р.

Долученими до матеріалів справи копіями актів приймання-передачі товару (а.с.38-240 том 14) підтверджується факт передачі зернових від позивача до нерезидента на виконання умов зазначених вище зовнішньоекономічних контрактів. Дані первинні документи містять в собі інформацію про найменування товару, кількість, одиниці виміру, вартість та загальну суму коштів за поставлений товар. Зі змісту Актів приймання передачі видно, що вони підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відповідними печатками юридичних осіб.

Долученими до матеріалів справи вантажно-митними деклараціями за№№70012003/2016/003259 від 04.08.2016р., 70012003/2016/003919 від 05.09.2016р., 504050000/2016/105960 від 02.09.2016р., 504050000/2016/107790 від 27.10.2016р., 70012003/2016/004089 від 13.09.2016р., 700120003/2016/003389 від 10.08.2016р., 70012003/2016/003803 від 29.08.2016р., підтверджується подальший експорт придбаного позивачем у постачальників товару та, відповідно, використання придбаного товару у власній господарській діяльності і наявність ділової мети у Позивача при укладенні договорів з постачальниками на подальше отримання прибутку.

Використання товару, що був поставлений контрагентами Позивача, для його подальшої поставки Позивачем на адресу Virtus Commodities AG, також підтверджується написами в товарно-транспортних накладних у графі «Вантажоодержувач» - для Virtus Commodities AG, експортер ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ».

Також в матеріалах справи наявні належним чином завірені копії тристоронніх актів приймання-передачі товарів (а.с.242-267 том 14), засвідчені позивачем, ТОВ «Аскет Шиппінг» та ТОВ «Маріупольський млинкомбінат», які підтверджують факт поставки зернових контрагентами позивача (ТОВ «Грін Лайт-М», ТОВ «Нік-Ойл», ТОВ «Ауріс Трейд») та приймання цих зернових ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» в рамках квот ТОВ «Аскет Шиппінг».

Таким чином, товар, отриманий від постачальників ТОВ «Віртус Коммодітіз» у перевіряємий період відвантажувався для виконання контрактів, укладених позивачем з VIRTUS COMMODITIES AG. Експорт вказаного товару підтверджується зазначеними вище вантажно-митними деклараціями. Згідно з п. 3.1. контрактів Поставка товару в адресу VIRTUS COMMODITIES AG відбувалася на умовах DAP (Інкотермс 2010) - пункт призначення в точці. Відтак, позивачем зберігання товару не здійснбвалось, а товар відвантажувався на VIRTUS COMMODITIES AG з залученням експедиторів - ТОВ «Юнікорн Мерітайм» та ТОВ «Аскет Шиппінг».

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні від 14.10.97 p., TTH - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений в тому числі для обліку на шляху їх переміщення, складського бухгалтерського обліку. В наданих суду товарно-транспортних накладних зазначено місце завантаження товару, місце вивантаження, вантажоотримувач, кількість та якість товару, що підтверджує рух товару від постачальника до покупця.

Посилання контролюючого органу в додаткових письмових поясненнях, долечених до матеріалів справи в судовому засіданні 30.05.2017, на те, що до перевірки в порушення ст. 44 Податкового кодексу України на підтвердження якості товарів (зерна) не надано будь-яких документів, судом відхиляються, враховуючи наступне.

Як пояснив представник позивача, форма договорів на поставку зерна є типовою та містить в собі пункт про сертифікат якості.

Разом з цим, сертифікати якості від постачальників товару позивачем не вимагалися в зв'язку з їх скасуванням Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» та з метою зменшення документального навантаження.

При цьому, Окружний адміністративний суд міста Києва також приймає до уваги те, що Порядок видачі сертифіката якості зерна та продуктів його переробки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2009 № 848, яким було врегульовано порядок видачі такого сертифікату, втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 405 від 03.09.2014.

В той же час, якісь зернових підтверджується дослідженими судом вищевказаними копіями реєстрів накладних на прийняте зерно з визначенням якості середньодобовою пробою, які містять в собі інформацію, в тому числі, про лабораторний аналіз зразка, додаткові показники якості.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в наданих до перевірки документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об'єкту оподаткування по спірним господарським операціям, податковий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства третіми особами в ланцюгу постачання, з якими позивач у взаємовідносини не вступав, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до податкового кредиту та витрат.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. "а" ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, видаткові накладні, акти приймання-передачі товару та податкові накладні є документами, які є підставою для формування показників податкової звітності.

Між тим, наявність податкових накладних, актів приймання-передачі та видаткових накладних є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування показників податкової звітності але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит є, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Як вже зазначалось, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, аніж позивач особами, в розумінні ч.4 ст. 70 КАС України, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ, зменшення суми від'ємного значення та/або зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ, як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, внаслідок чого, на думку відповідача, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до доходу та витрат.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки контрагентів позивача ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б контрагентам позивача визначались суми грошових зобов'язань, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагенти позивача, як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Розглядаючи справу «Інтерсплав» проти України про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) , Європейський суд з прав людини висловив думку, яка полягає в наступному: «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

У своєму рішенні від 12 січня 2006 року у об'єднаних справах C-354/03, C-355/03 і C-484/03, «Оптіджен Лтд» (Optigen Ltd) (Справа С-354/03), «Фулкрум Електронікс Лтд» (Fulcrum Electronics Ltd) (Справа С -355/03), «Бонд Хауз Системс Лтд» (Bond House Systems Ltd) (Справа С-484/03) проти Національного управління митних та акцизних зборів Великобританії від 12 січня 2006 р., на запит про видачу попереднього висновку, що був поданий Канцлерським відділом Високого Суду Англії та Уельсу, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії (Збірка рішень Європейського Суду за 2006 р., с. I-00483), Суд ЄС постановив: «Операції, аналогічні тим, що розглядаються в основному слуханні, що самі по собі не визнаються недійсними через шахрайство з ПДВ, складають поставки товарів чи послуг особою, яка виступає у ролі платника податку, та економічну діяльність в розумінні статей 2 (1), 4 та (1) Шостої Директиви 77/388/ЄЕС від 17 травня 1977 р. про гармонізацію законодавства країн - членів ЄС в частині податків з обороту - Загальна система податку на додану вартість: єдина база оподаткування, з урахуванням поправок, внесених Директивою Ради ЄС 95/7/ЄС від 10 квітня 1995 р., де такі поставки і така діяльність відповідають об'єктивним критеріям, на яких базуються визначення даних термінів, незважаючи на наміри іншого продавця, який приймає участь у тій самій низці поставок та/або потенційно шахрайський характер будь-якої іншої операції, попередньої чи наступної по відношенню до здійснюваної операції платником податку, який розглядається, про що платник податку не знав і не міг знати. Право на податковий кредит особи зі статусом платника податку, яка здійснює такі операції, не може залежати від того факту, що у низці поставок, в яку входять ці операції, попередня чи наступна операція є недійсною через шахрайство з ПДВ, про яке платник податку не знав і не міг знати».

В порушення положень ст. 7, Глави 6, ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№, від 30 січня 2017 року, винесені ГУ ДФС в м. Києві на підставі Акту про проведення документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (код за ) бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень, серпень та вересень 2016 року №320/26-15-14-04-01/39364245 від 29 грудня 2016 року.

3. Стягнути з Головного управління ДФС у місті Києві за рахунок державних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (код за ) судові витрати в сумі 255 233,20 грн. (двісті п'ятдесят п'ять тисяч двісті тридцять три гривні 20 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович