Справа № 820/6190/16
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 р.Справа № 820/6190/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Косовської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2017р. по справі № 820/6190/16

за позовом ОСОБА_3

до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Київська ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення Київської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області № від 22.07.2016 року, № від 22.07.2016 року, № від 22.07.2016 року, № від 22.07.2016 року, № від 22.07.2016 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2017 р. адміністративний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, судом не дотримано вимоги ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

В ході судового розгляду справи представники відповідача повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу відповідача - безпідставною, надав до суду апеляційної інстанції пояснення та докази на підтвердження своєї позиції по справі, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що фахівцями Київської ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства платником податків ОСОБА_3 за період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 18.07.2016 року № 1828/20-31-13-04-08/НОМЕР_6, в якому зафіксовано порушення ОСОБА_3 абзацу "д" п.п 164.2.17 п. 164.2 ст.164. п, 49.1. п, 49.2, п.п. 49.18.4, п. 49.18 ст. 49 п.п. 168.1.3 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, в результаті чого виявлено неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік, в якій не визначено та не сплачено, у строки встановлені законодавством, суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в результаті отримання доходу у вигляді додаткового блага; п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме несплата суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму - 688947,80 грн.; порушення п. 16-1 розділу XX Податкового Кодексу України, встановлено заниження військового збору за 2015 р. - в сумі 51716,76 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення:

- № від 22.07.2016 року, яким громадянину ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 688947,80 грн.;

- № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено штрафну санкцію за несплату податку на доходи фізичних осіб у розмірі 172236,95 грн.;

- № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з військового збору від підприємницької діяльності в сумі 51716,76 грн.;

- № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено штрафну санкцію за несплату військового збору від підприємницької діяльності в розмірі 12929,19 грн.;

- № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено штрафну санкцію за неподання податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.54 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п. 162.1 ст.162 ПКУ платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПКУ об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в країні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПКУ базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп. 164.1.2 164.1 ст. 164 ПКУ).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст.164 ПКУ.

Відповідно до абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПКУ до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включається сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з пп.14.1.47п.14.1 ст.14 ПКУ додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

Із матеріалів справи вбачається, що між громадянином ОСОБА_3 (Позичальник) та ТОВ "Виробничо-торгове підприємство Харелектробуд" (Позикодавець) було укладено договір позики (безвідсоткової) від 01.07.2015р. № 010715. Позикодавець зобов'язаний передати Позичальникові суму 3447784,00 грн. Позика надається Позичальнику на безоплатній основі. Позика підлягає поверненню Позикодавцю в повному обсязі в строк до 31.12.2015 року.

В подальшому, між громадянином ОСОБА_3 (Позичальник) та ТОВ "Виробничо-торгове підприємство Харелектробуд" (Позикодавець) укладено додаткову угоду № 1 до договору від 31.12.2015 року № б/н, відповідно до якої вказаний договір викладено в такій редакції: "Договір про повернення позики. Сторони домовились про повернення суми позики у розмірі 3447784,00 грн. до 31.12.2025 року. Пункти 2, 3, 4 вважати такими, що втратили чинність. Умови договору від 01.07.2015 року № 010715, крім термінів виконання, залишаються без змін" (а.с.60).

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин повинен відповідати вимогам, зазначеним у ст.203 ЦК України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Колегія суддів зауважує на те, що додаткова угода № 1 до договору від 31.12.2015 року № б/н, укладена між громадянином ОСОБА_3 та ТОВ "Виробничо-торгове підприємство Харелектробуд", є чинною, доказів скасування такої угоди або рішення суду, яким визнано недійсною угоду, під час розгляду даної справи представником відповідача не надано.

Вказаний факт підтверджено представниками сторін у судовому засіданні.

Отже, в даному випадку у платника податків ОСОБА_3 не виникло обов'язку по сплаті податку з доходів фізичних осіб за отримання доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу як додаткового блага, оскільки відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договору від 31.12.2015 року №б/н скасовано договір про прощення боргу від 31.12.2015 року № б/н та пролонговано договір позики до 31.12.2025 р.

Щодо посилання відповідача на те, що додаткова угода № 1 до договору від 31.12.2015 року № б/н, не надавалася позивачем до податкового органу, колегія суддів зауважує на таке.

До матеріалів справи позивачем надано копію супровідного листа від 15.07.2016р. до Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області з додатком: додаткова угода до договору від 31.12.2015 року № б/н про пролонгацію договору позики до 31.12.2025 р. (а.с.65).

При цьому доказів (експертний висновок, вирок суду) на підтвердження позиції відповідача про те, що вказаний лист є фальшивим до суду не надано.

Стосовно твердження відповідача з посиланням на положення п. 44.6 ст. 44 ПКУ про те, що позивач не надав додаткову угоду під час перевірки та адміністративного оскарження, колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Наведена норма Кодексу лише визначає статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, та порядок використання цих документів податковим органом у разі їх подання платником до прийняття рішення, однак жодним чином не обмежує право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. Завдяки цьому забезпечується збір та дослідження доказів судом під час вирішення податкового спору.

На користь цього висновку свідчать і положення Кодексу адміністративного судочинства України (статті 11, 69, 71 КАС України).

У світлі розглядуваних правовідносин наведене означає, що суди повинні були дослідити та надати правову оцінку усім доказам, поданим позивачем на підтвердження обґрунтованості своєї позиції, не обмежуючись виключно документами, представленими платником контролюючому органові до часу прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Така позиція узгоджується з правовими висновками Вищого адміністративного суду України, наведеними в ухвалі від 25.02.2015р. у справі № 820/7033/14.

Оскільки суд дійшов висновку про неправомірність податкового повідомлення - рішення № від 22.07.2016 року, яким громадянину ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 688947,80 грн., то відповідно прийняті податкові повідомлення-рішення: № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено штрафну санкцію за несплату податку на доходи фізичних осіб у розмірі 172236,95 грн., № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено штрафну санкцію за неподання податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 170,00 грн., також винесені податковим органом безпідставно.

Щодо податкових повідомлень-рішень: № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з військового збору від підприємницької діяльності в сумі 51716,76 грн. та № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено штрафну санкцію за несплату військового збору від підприємницької діяльності в розмірі 12929,19 грн., колегія суддів зазначає таке.

Перевіркою встановлено, що протягом 2015 р. позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага на загальну суму 3447784 грн., який підлягає оподаткуванню військовим збором.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів» від 31.07.2014р. за № 1621-7, введено новий загальнодержавний збір - військовий збір. Платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 ст. 162 ПКУ. Об'єктом оподаткування збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами: виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри та інше.

Вказаним Законом підрозділ 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено п. 16-1, яким запроваджено військовий збір. Згідно з п.1.1 цього пункту платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПКУ, а саме: фізичні особи - резиденти (нерезиденти), які отримують доходи з джерелом їх походження в України, та податкові агенти. Ставка збору становить 1.5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Основна сума позики, що отримується фізичною особою на підставі укладеного договору, протягом дії такого договору не є об'єктом (базою) оподаткування податком на доходи фізичних осіб і військовим збором та не відображається у річній податковій декларації про майновий стан і доходи.

Оскільки судом встановлено, що у позивача не виникло обов'язку по сплаті податку з доходів фізичних осіб за отримання доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу як додаткового блага, так як відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договору від 31.12.2015 року №б/н скасовано договір про прощення боргу від 31.12.2015 року № б/н та пролонговано договір позики до 31.12.2025 р., то відповідно не виникло і обов'язку щодо оподаткування військового збору.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення: № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з військового збору від підприємницької діяльності в сумі 51716,76 грн. та № від 22.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено штрафну санкцію за несплату військового збору від підприємницької діяльності в розмірі 12929,19 грн., також прийняті неправомірно та підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем не доведено правомірність його рішень, що оскаржуються.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що податкові повідомлення - рішення Київської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області № від 22.07.2016 року, № від 22.07.2016 року, № від 22.07.2016 року, № від 22.07.2016 року, № від 22.07.2016 року підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України є безпідставними.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2017р. по справі № 820/6190/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 01.08.2017 р.