Справа № 823/647/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/647/17 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ПродКомерс" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ПродКомерс" до управління Держпраці у Черкаській області про визнання незаконною постанови,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Держпраці у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просив визнати незаконною постанову відповідача від 30.03.2017 № 23-23-82/0264-162 про накладення штрафу.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, при цьому вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

З матеріалів справи судом правильно встановлено, що на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27.02.2017 № 1986/04-01 та додатку № 1 було повідомлено, що СТОВ "Продкомерс" у грудні 2016 року було нараховано заробітну плату у розмірі менше мінімальної. На підставі згоди Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці на проведення позапланових перевірок за інформацією ПФУ, відповідно до наказу Управління Держпраці у Черкаській області від 03.03.2017 № 38-Н "Про проведення позапланових перевірок", а також направлення від 03.03.2017 № 472 на проведення позапланової перевірки СТОВ "Продкомерс" відповідачем у період з 13.03.2017 по 14.03.2017 було проведено перевірку зазначеного суб'єкта господарювання щодо додержання законодавства про працю за загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт від 14.03.2017 № 23-23-82/0264, відповідно до якого інспектором встановлено, зокрема, порушення товариством вимог статей 95, 115, 116 КЗпП України, статей 21, 24 Закону України "Про оплату праці", та у зв'язку з виявленими порушеннями законодавства про працю винесено припис від 14.03.2017 № 23-23-82/0264-0118 про усунення виявлених порушень.

Одночасно із винесенням припису, інспектором складено протокол від 14.03.2017 № 23-23-82/0167 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, який відповідно до вимог ст. 257 КУпАП надіслано до Черкаського районного суду Черкаської області.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 05.04.2017 (набрала законної сили 18.04.2017) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

30.03.2017 заступником начальника Управління Держпраці у Черкаській області Жарковою М.В. винесено постанову № 23-23-82/0264-162 про накладення на позивача штрафу у розмірі 32000,00 грн. на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Вважаючи вказану постанову незаконною у зв'язку із достроковим виконанням вимог припису від 14.03.2017 №23-23-82/0264-0181, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що суб'єкт господарювання, який використовує найману працю, несе відповідальність, передбачену ст. 265 КЗпП України, незалежно від усунення виявлених перевіркою порушень, оскільки в розумінні ч. 3 ст. 265 КЗпП України така відповідальність не належить до адміністративно - господарських санкцій, які спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, а є фінансовими санкціями - засобом випливу на порушника, що спрямований на недопущення повторення виявлених порушень у майбутньому.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Процедура проведення управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю визначена Законом України 5 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від та Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 (далі за текстом - Порядок № 390).

Так, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, як зазначено в ч. 1 ст. 2 вказаного закону.

Відповідно до абзацу 3 п. 3 Порядку № 390 позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено в ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до цієї норми права, підставами для здійснення позапланових заходів є:

подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб'єктом господарювання у документі обов'язкової звітності, крім випадків, коли суб'єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов'язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов'язаний повідомити суб'єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред'явили документи, передбачені цим абзацом;

неподання суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

доручення Прем'єр-міністра України про перевірку суб'єктів господарювання у відповідній сфері у зв'язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров'я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Згідно з ч. 2 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Судом правильно встановлено, що у даному випадку позапланову перевірку було проведено на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27.02.2017 № 1986/04-01, та додатку № 1, якими повідомлено, що СТОВ "Продкомерс" у грудні 2016 року було нараховано заробітну плату у розмірі менше мінімальної.

Отже, перевірку було проведено на підставі інформації про порушення вимог трудового законодавства, наданої органом державної влади - управлінням ПФУ, при цьому з приводу недотримання вимог законодавства, які безпосередньо прав управління не порушують і шкоди управлінню не спричинили.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наведений у ч. 1 статті 6 Закону перелік є вичерпним і не містить в собі такої підстави для проведення перевірки, як звернення органів Пенсійного фонду України (або інших органів державної влади чи юридичних осіб), тим більше з приводу недотримання суб'єктом господарювання вимог законодавства, що не мають безпосереднім наслідком порушення прав саме суб'єкта звернення. Це сприяло б поширенню явища недобросовісної конкуренції між суб'єктами господарювання.

На думку колегії суддів, порядок проведення заходів зі здійснення державного нагляду (контролю), в тому числі щодо підстав його проведення, повинен відбуватись з дотриманням Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», про що зазначено також у абз. 3 п. 3 Порядку № 390.

На користь такого висновку свідчить також системний аналіз положень ч. 2 ст. 6, ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Так, згідно з ч. 2 ст. 6 Закону проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Згідно з частиною четвертою статті 2 цього Закону заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Суд попередньої інстанції дійшов висновку про те, що перевірку проведено за наявності для цього визначених законодавством підстав, з огляду на положення абз. 4 п. 3 Порядку № 390, в силу яких позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Поряд із цим, у Законі України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» або у іншому Законі, як акті аналогічної юридичної сили, такої підстави для проведення позапланової перевірки, як за зверненням юридичної особи не передбачено.

Отже Порядок № 390 у цій частині суперечить положенням Закону N 877-V, встановлюючи додаткову підставу для проведення перевірки, що заборонено безпосередньо положеннями ч. 2 ст. 6 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, не зважаючи на чинність Порядку № 390, він не підлягає застосуванню судом у тій частині, яка не відповідає вимогам акту вищої юридичної сили.

З урахуванням зазначеного, судом апеляційної інстанції встановлено, що у управління Держпраці у Черкаській області були відсутні визначені ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підстави для проведення позапланової перевірки СТОВ "ПродКомерс".

Разом з тим, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови відповідача від 30.03.2017 № 23-23-82/0264-162 про накладення штрафу на позивача, судова колегія виходить з такого.

Як уже зазначалося, згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з частинами 7 та 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі акта перевірки від 14.03.2017 № 23-23-82/0264, у якому інспектором встановлено порушення товариством вимог статей 95, 115, 116 КЗпП України, статей 21, 24 Закону України "Про оплату праці", було винесено припис від 14.03.2017 № 23-23-82/0264-0118 про усунення виявлених порушень.

Відповідно до цього припису суб'єкта господарювання зобов'язано:

врегулювати питання щодо виплати заробітної плати при звільненні відповідно до чинного законодавства (термін виконання - 30.03.2017, постійно);

врегулювати питання щодо виплати заробітної плати не менше двох разів на місяць відповідно до чинного законодавства (термін виконання - 30.03.2017, постійно);

врегулювати питання щодо виплати заробітної плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки (термін виконання - 30.03.2017, постійно);

врегулювати питання щодо донарахування та виплати заробітної плати не нижче розміру мінімальної заробітної плати таким працівникам ОСОБА_4 за січень та лютий 2017 року та ОСОБА_5 за січень 2017 року(термін виконання -30.03.2017, постійно);

врегулювати питання щодо вчасного повідомлення Державну фіскальну службу про прийняття на роботу працівників(термін виконання - 30.03.2017, постійно).

Також вказано про необхідність у строк до 30 березня 2017 року письмово інформувати про виконання вимог припису Управління Держпраці у Черкаській області.

Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Оскаржуваною постановою відповідача від 30.03.2017 № 23-23-82/0264-162 на позивача накладено штраф у розмірі 32000,00 грн., на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України у зв'язку із недотриманням СТОВ "ПродКомерс" встановленого мінімального розміру оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці, а саме бригадиру ОСОБА_4 в січні та лютому 2017 року при відпрацьованій місячній нормі робочого часу нарахована заробітна плата складає 2900 грн., в той час як Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата визначена у розмірі 3200 грн.

Отже, штраф на позивача накладено лише за один епізод порушення законодавства про працю із тих, які зазначено в акті та приписі.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що ще до прийняття зазначеної постанови позивачем виконано вимоги припису у цій частині, про що контролюючий орган було проінформовано листом від 15.03.2017, зареєстрований в управлінні Держпраці в Черкаській області від 15.03.2017 за вх № 2273/1.

Обставини виконання позивачем вимог припису, зокрема у частині донарахування та виплати заробітної плати не нижче розміру мінімальної заробітної плати працівнику ОСОБА_4 за січень та лютий 2017 року, підтверджується копіями платіжних відомостей.

Суд попередньої інстанції дійшов висновку, що суб'єкт господарювання, який використовує найману працю, несе відповідальність, передбачену ст. 265 КЗпП України, незалежно від усунення виявлених перевіркою порушень, погодившись із доводами відповідача про те, що ні Кодексом законів про працю України, ні Порядком № 509, який визначає процедуру накладення штрафів за ст. 265 КЗпП України не передбачено звільнення юридичних та фізичних осіб - підприємців від відповідальності, встановленої зазначеної вище статтею, у разі виконання вимог припису про усунення виявлених порушень.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що наведений висновок узгоджувався із вимогами законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом України від 3 листопада 2016 року N 1726-VIII «Про внесення змін до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Зокрема, суб'єкт господарювання ніс відповідальність за порушення вимог законодавства, в тому числі про працю, незалежно від усунення ним таких порушень. У свою чергу, невиконання вимог припису було (і залишається) самостійною підставою для притягнення такого суб'єкта господарювання до відповідальності відповідно до ст. 188-6 КУпАП.

Поряд із цим, на час проведення перевірки та прийняття відповідачем спірного рішення, вже набрав чинності згадуваний Закон N 1726-VIII (діє з 01.01.2017).

Згідно із цим Законом внесено зміни до статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», зокрема, її доповнено частиною 11 такого змісту: «У разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються».

Таким чином, внесення наведених змін фактично має наслідком звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності за вчинене ним порушення у разі виконання вимог розпорядчого документа про усунення порушень у повному обсязі та у встановлений строк. Невиконання ж вимог такого розпорядчого документа має наслідком притягнення до відповідальності як за вчинене порушення, так і за невиконання вимог контролюючого органу про його усунення.

При цьому, оскільки безпосередньо самим Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відповідальність за порушення вимог спеціальних законів, зокрема КЗпП, не встановлена, то наявні підстави для висновку, що ч. 11 ст. 7 Закону N 877-V пов'язує обов'язок контролюючого органу не застосовувати до суб'єкта господарювання, у разі виконання ним вимог розпорядчого документу, саме фінансові та адміністративні санкції, передбачені спеціальними законами, в тому числі і ст. 265 КЗпП України

Тому та обставина, що ні КЗпП, ні Порядком № 509, не передбачено звільнення суб'єктів господарювання від відповідальності, встановленої ст. 265 КЗпП України, у разі виконання вимог припису про усунення виявлених порушень, не може розумітися таким чином, що суб'єкт господарювання, навіть у разі своєчасного і в повному обсязі виконання припису у будь-якому випадку повинен бути притягнений до відповідальності, оскільки таке праворозуміння прямо суперечить положенням чинної ч. 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Як установлено під час вирішення спору, штраф на позивача накладено лише за епізодом щодо виплати бригадиру ОСОБА_4 у січні 2017 року заробітної плати у розмірі, меншому за мінімальну.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що позивачем виконано вимоги припису за цим епізодом у повному обсязі та у строк, встановлений в приписі, про що було поінформовано відповідача листом від 15.03.2017, зареєстрований в управлінні Держпраці в Черкаській області від 15.03.2017 за вх. № 2273/1, тобто до моменту прийняття оскаржуваної постанови від 30.03.2017.

За таких фактичних обставин, та враховуючи положення чинної частини 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова від 30.03.2017 № 23-23-82/0264-162 про накладення штрафу прийнята відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим. Вирішуючи спір, суд прийняв рішення із порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позову.

З приводу розподілу судових витрат, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 94 якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За правилами п. 20 ч. 1 ст. 5 цього ж Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, структурні підрозділи виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об'єднаних територіальних громад, на які покладені функції із здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

З урахуванням наведених правових норм, судова колегія відзначає, що відповідач, як орган Держпраці звільнений від сплати судового збору за подання ним заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується, що СТОВ "ПродКомерс" понесено судові витрати зі сплати судового збору за подання позову, а також апеляційної скарги у загальному розмірі 3360 грн., про що свідчать наявні у справі оригінали квитанцій (а.с. 3, а.с. 97).

Враховуючи те, що за результатом розгляду і вирішення справи апеляційний суд прийняв рішення, яким повністю задовольнив позовні вимоги сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, то у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, то понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Стягнення ж, у розглядуваному випадку, таких витрат за рахунок Державного бюджету України, на чому наполягає відповідач, чинним законодавством не передбачено.

Водночас, розширене тлумачення наведених правових норм, на думку колегії суддів, є неприпустимим.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПродКомерс» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПродКомерс» до управління Державної служби України з питань праці у Черкаській області про визнання незаконною постанови - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПродКомерс» задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Державної служби України з питань праці у Черкаській області від 30.03.2017 № 23-23-82/0264-162.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної служби України з питань праці у Черкаській області на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПродКомерс» судові витрати у розмірі 3360 (три тисячі триста шістдесят) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 01 серпня 2017 року.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.