Справа № 826/12957/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2017 року № 826/12957/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач 1), Відділу державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд: визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві щодо не направлення позивачу у встановлений законом строк постанов державного виконавця у виконавчому провадженні № 46625903: від 07.09.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 814,93 грн.; від 25.10.2015 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 116,85 грн.; від 25.10.2015 про закінчення виконавчого провадження; скасувати постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчою провадженні № 46625903: від 07.09.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 814,93 грн.; від 25.10.2015 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 116,85 грн.; стягнути з Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1. грошову суму в розмірі 9164,23 грн., незаконно стягнуті у виконавчому провадженні № 49817013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що відповідачем-2 усупереч імперативних приписів законодавства не надіслано на адресу позивача постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, внаслідок чого передчасно та необґрунтовано винесено постанови про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідачі надали до матеріалів справи письмові заперечення проти позову, в яких просили суд в позові відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник Відповідача 1, Судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Вищий адміністративний суд України 21.01.2015р. виніс постанову у справі №826/6966/13-а про задоволення касаційної скарги Центру забезпечення службової діяльності Міноборони та генерального штабу Збройних Сил України, скасував рішення суду першої та апеляційної інстанції, задовольнив заяву про поворот виконання, шляхом стягнення з громадянина ОСОБА_1 у користь Центру забезпечення службової діяльності МО та Генерального штабу ЗСУ грошову компенсацію замість речового майна в сумі 8149, 30 грн.

В подальшому на виконання вищезазначеного рішення суду, Окружним адміністративним судом міста Києва у справі №826/6966/13-а видано 02.02.2015р. виконавчий лист.

З поданих до суду матеріалів виконавчого провадження № 46625903 вбачається, що на підставі заяви Центру забезпечення службової діяльності Міноборони та генерального штабу Збройних Сил України та виконавчого листа у справі №826/6966/13-а, 26.02.2015р. старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерському районного управління юстиції у м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 46625903 слідує, що відповідачем-2 встановлено строк для добровільного виконання виконавчого документу до 05.03.2015р.

Так, 07.09.2015 Відповідачем 2 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 814,93 грн, яка вмотивована тим, що боржник у наданий строк виконавчий лист не виконав самостійно.

Крім того, 25.10.2015 Відповідачем 2 винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій на суму 116,85 грн.

Також, 25.10.2015 Відповідачем 2 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно якої до відділу надійшла заява стягувача про направлення виконавчого документа за місцем отримання боржником пенсії. Згідно відповіді ПФУ від 24.08.2015 боржник перебуває на обліку в Пенсійному фонді України. Головне управління ПФУ у м. Києві відноситься до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві. Таким чином, відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ направлено на виконання за належністю до відповідача 1.

Вважаючи протиправною бездіяльність Відповідачів щодо не направлення Позивачу у встановлений строк вказаних постанов та вбачаючи наявність підстав для скасування постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, Позивач звернувся до суду з даним позовом до суду.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який регламентує умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV (чинного у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 606 зазначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положеннями ч.1 та абз. 2 ч. 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Завданням адміністративного суду у спірних правовідносинах є перевірка правомірності (легальності) дій та рішень відповідача з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ст. 25 Закону № 606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону № 606 копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів виконавчого провадження № 46625903 вбачається, що в даному випадку наявний лише супровідний лист від 26.02.2015р. №1366/15 про надіслання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, винесену на підставі виконавчого листа №826/6966/13, водночас належних доказів надсилання такого листа та відповідної постанови до виконання рекомендованим листом з повідомленням про вручення матеріали виконавчого провадження не містять.

До суду в межах судового розгляду справи, Відповідачем не надано належних та допустимих доказів виконання конкретного імперативного способу доведення до відома боржника постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, передбаченого п.2.ч.2 ст. 31 Закону №606.

За змістом ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

В свою чергу, згідно з положеннями ч.2 ст.25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Правовий аналіз зазначених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є послідовність наступних обставин: 1) винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з зазначенням в ній про обов'язок боржника виконати виконавчий лист самостійно протягом, в даному випадку, 7 днів з моменту винесення постанови; 2) направлення рекомендованим листом з повідомленням боржнику такої постанови про відкриття виконавчого провадження; 3) винесення постанови про стягнення виконавчого збору у випадку добровільного не виконання боржником виконавчого листа протягом 7 днів.

Проте, в рамках досліджуваних правовідносин Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження Відповідачем 2 Позивачу не направлялась, внаслідок чого останній був позбавлений права та можливості на виконання виконавчого листа в добровільному порядку, внаслідок чого винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору є неправомірним, а постанова від 07.09.2015 ВП№46625903 є протиправною та підлягає скасуванню.

Стосовно постанови про стягнення з Позивача витрат на проведення виконавчих дій, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Постановою про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП №46625903 від 25.10.2015 р. з Позивача стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у сумі 116,85 грн.

Детальний розрахунок суми витрат на проведення виконавчих дій наведений в зазначеній постанові свідчить на користь того, що витрати складаються з витрат на внесення інформації в ЄРВП, конверти, вартості поштових відправлень.

Проте, Відповідачем 2 до матеріалів справи не надано доказів фактичності понесення вказаних витрат в рамках виконавчого провадження №46625903, а Судом, в свою чергу, встановлено обставини не направлення Відповідачем 2 Позивачу поштової кореспонденції, внаслідок чого Суд приходить до висновку про неправомірність постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві щодо не направлення позивачу у встановлений законом строк постанов державного виконавця у виконавчому провадженні № 46625903, суд вказує на таке.

Частиною 8 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Відповідно до ч.5 ст.41 вказаного Закону постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.3 ст.49 Закону про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як в копії матеріалів виконавчого провадження №46625903, так і в матеріалах даної справи відсутні докази надсилання Відповідачем 2 Позивачу постанов про стягнення з боржника виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та закінчення виконавчого провадження з дотриманням вимог ч.8 ст.28, ч.5 ст.41, ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 9164,23 грн., незаконно стягнуті у виконавчому провадженні № 49817013.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Позивачем в рамках даного спору не заявлено вимог про вирішення публічно-правового спору в частині, що стосується Відповідача 1, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є невірно обраним способом захисту порушеного права, з урахуванням чого задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві щодо не направлення позивачу у встановлений законом строк постанов державного виконавця у виконавчому провадженні № 46625903: від 07.09.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 814,93 грн.; від 25.10.2015 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 116,85 грн.; від 25.10.2015 про закінчення виконавчого провадження.

3. Скасувати постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчою провадженні № 46625903: від 07.09.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 814,93 грн.; від 25.10.2015 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 116,85 грн.

4. У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук