Справа № 817/425/17
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2017 р.Р і в н е 817/425/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Турчинський В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області
про зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про зобов'язання відповідача повернути автомобілі марки Mercedes Benz S 400 Hybrid 2009 р.в. та BMW X5 2008 р.в.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не вчинено дії щодо повернення конфіскованих автомобілів марки Mercedes Benz S 400 Hybrid 2009 р.в. та BMW X5 2008 р.в. у межах виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 №0310/927/2012. Оскільки вказана постанова суду не підлягає виконанню у зв'язку із пропуском строку пред'явлення до виконання, позивач стверджував про безпідставність неповернення вказаних автомобілів враховуючи те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 №0310/927/2012 було скасовано, а постановою державного виконавця від 07.07.2016 відмовлено у відкритті виконавчого провадження. За таких обставин позивач переконаний у безпідставності неповернення відповідачем конфіскованих автомобілів, що слугувало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права шляхом зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії щодо повернення майна власнику.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд позов задовільнити.

Відповідач позову не визнав, у судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог зазначивши, що оскільки постанова Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 набрала законної сили 26.04.2012 та є чинною на сьогодні, а у разі скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження подальше розпорядження конфіскованим майном законодавством не регламентовано, правових підстав, як переконаний представник відповідача, для повернення конфіскованих транспортних засобів позивачу наразі у державного виконавця немає. З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012, у квітні 2011 року ОСОБА_3 придбав на території ФРН автомобіль марки «BMW Х5», кузов НОМЕР_1, 2008 р.в. білого кольору; та у листопаді 2011 року придбав на території ФРН автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «S400 HYBRID», кузов НОМЕР_2 чорного кольору.

Так, постановою Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 352 МК України (в редакції від 11 липня 2002 року) та накладено адміністративне стягнення у виді конфіскації автомобілів «Mercedes-Benz» моделі «S400 HYBRID», кузов НОМЕР_3 2009 року випуску вартістю 47726 євро, що згідно курсу валют Національного банку України станом на 13 березня 2012 року становить 500017 (п'ятсот тисяч сімнадцять) гривень 33 копійки; «BMW Х5», кузов НОМЕР_1 2008 року випуску, вартістю 508928 (п'ятсот вісім тисяч дев'ятсот двадцять вісім) гривень, який знаходиться на зберіганні в УСБУ у Волинській області; «Mercedes-Benz» моделі «S400 HYBRID», кузов НОМЕР_2, 2009 року випуску вартістю 520325 (п'ятсот двадцять тисяч триста двадцять п'ять) гривень, який знаходиться на зберіганні в УСБУ у Волинській області.

Вказана постанова суду набрала законної сили за наслідком апеляційного оскарження 26.04.2012.

27.08.2012 постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ від 27.08.2012 відкрито виконавче провадження ВП №33999525 за постановою Любомльського районного суду Волинської області №0310/927/2012 від 13.03.2012 про конфіскацію автомобілів у справі ОСОБА_3, які знаходяться на зберіганні в УСБУ у Волинській області.

Постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ від 31.08.2012 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржникові.

Актом від 31.08.2012 описано і накладено арешт на автомобіль «BMW Х5», кузов НОМЕР_1, 2008 р.в. білого кольору та автомобіль «Mercedes-Benz» моделі «S400 HYBRID», кузов НОМЕР_2 чорного кольору.

Постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ від 03.10.2012 з метою безоплатного та належного зберігання автомобіль марки «BMW Х5», 2008 р.в. білого кольору, кузов НОМЕР_1 та автомобіль «Mercedes-Benz» S400 HYBRID, кузов НОМЕР_2, 2009 р.в. чорного кольору передано на відповідальне зберігання представнику торгуючої організації ПП «СП «Юстиція» Пащуку І.С., про що складено акт державного виконавця від 03.10.2012.

Постановою від 08.01.2014 матеріали виконавчого провадження в ЄДРВП №33999525 від 27.08.2012 з виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 передано до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, а постановою від 13.02.2014 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області виконавче провадження №33999525 прийнято до виконання.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 13.02.2014 накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржникові, в межах суми боргу.

Водночас, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 визнано протиправною та скасовано постанову другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2012 ВП №33999525.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.06.2016 К/800/37407/15 касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області відхилено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 залишено без змін.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 07.07.2016 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 у зв'язку із пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

13.06.2017 позивач звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо місця знаходження вилучених автомобілів: «BMW Х5», 2008 р.в. білого кольору, кузов НОМЕР_1 та «Mercedes-Benz» S400 HYBRID, кузов НОМЕР_2, 2009 р.в. чорного кольору.

Листом від 03.07.2017 №5917/08-22/04 Головне територіальне управління юстиції у Волинській області повідомило позивача, що враховуючи рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 07.07.2017 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Крім того повідомлено, що конфісковані транспортні засоби були передані на зберігання представнику торгівельної організації ПП «СП Юстиція», державну реєстрації якої припинено 04.07.2014.

Вважаючи дії відповідача щодо неповернення конфіскованих автомобілів протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час виникнення спірних правовідносин було врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (надалі - Закон №606-XIV), що підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону №606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (надалі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до п.3 ч.2 цієї статті підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Частина 1 ст. 52 Закону №606-XIV визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частин 1 - 3 ст. 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави вважати, що вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання, зокрема рішення суду, як то звернення стягнення на конфісковане майно боржника, може мати місце виключно у межах відповідного виконавчого провадження з примусового виконання відповідного рішення у встановленому порядку.

Як встановлено судом, саме в рамках виконавчого провадження №33999525 відповідачем було накладено арешт на майно боржника, зокрема, автомобілі «BMW Х5», 2008 р.в. білого кольору, кузов НОМЕР_1 та «Mercedes-Benz» S400 HYBRID, кузов НОМЕР_2, 2009 р.в. чорного кольору на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 31.08.2012.

Проте, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 визнано протиправною та скасовано постанову другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2012 ВП №33999525.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.06.2016 К/800/37407/15 касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області відхилено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 залишено без змін.

При цьому, скасовуючи постанову Любомльського районного суду Волинської області від 17.05.2013 у справі №163/1154/13-а колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у постанові від 12.05.2015 зазначила, що судом першої інстанції була проігнорована пряма норма Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 22 Закону) у якій зазначається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців. В даному випадку на адресу виконавчої служби надійшов виконавчий документ з пропуском встановленого строку. Крім того зазначено, що державним виконавцем Воробей О.А. було відкрито виконавче провадження на підставі заяви Любомльського районного суду Волинської області всупереч ч. 3 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи спір по суті суд враховує, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 07.07.2016 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 у зв'язку із пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, відсутність відкритого виконавчого провадження щодо виконання відповідного рішення суду у встановленому законом порядку унеможливлює застосування заходів, спрямованих на його виконання у межах процедури виконавчого провадження. Подальша реалізація режиму конфіскованого майна позивача поза межами виконавчого провадження суперечить положенням закону в частині визначення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження, що являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі №606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

У рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року) (п.168 рішення).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98) (п.168 рішення).

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини також наголошує на тому, що втручання у право власності підприємства-заявника у цій справі не повинно розглядатися як таке, що обмежується тривалим невиконанням остаточного рішення національного суду на його користь. Сама необхідність для підприємства-заявника ініціювати це провадження, щоб повернути своє майно, яке на законних підставах належало йому, вже є ознакою порушення його прав за статтею 1 Першого протоколу(п.212 рішення).

Таким чином, враховуючи те, що постанова Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2012 ВП №33999525 скасована рішенням суду, що набрало законної сили, а постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 07.07.2016 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 у зв'язку із пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд зазначає, що виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області №0310/927/2012 від 13.03.2012 в частині конфіскації автомобілів позивача поза межами виконавчого провадження та у спосіб, не передбачений законом, є протиправним.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність своєї бездіяльності щодо неповернення позивачу автомобілів марки Mercedes Benz S 400 Hybrid 2009 р.в. та BMW X5 2008 р.в. вимогам, встановленим ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в той же час, позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги про повернення його майна, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 640,00 грн. згідно квитанції 0.0.735793264.1 від 29.03.2017 підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області повернути ОСОБА_3 автомобілі «BMW Х5», 2008 р.в. білого кольору, кузов НОМЕР_1 та «Mercedes-Benz» S400 HYBRID, кузов НОМЕР_2, 2009 р.в. чорного кольору.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.