Справа № 332/1020/17(2-а/332/47/17)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2017 рокусправа № 332/1020/17(2-а/332/47/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2017 року за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобов'язання пенсійного органу здійснити виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до вимог ст.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2017 року адміністративний позов було задоволено. Визнано неправомірними дії Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у м. Запоріжжя щодо відмови в здійсненні ОСОБА_1 виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України у м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 виплату грошової допомоги , яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1, із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії та відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії з 10.05.2016 року.

Після призначення пенсії за віком, Позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя від 10.03.2017 року №58/Ч-8 в задоволенні заяви Позивача було відмовлено.

Вказана відмова була обґрунтована тим, що грошова допомога виплачується у разі первинного призначення пенсії за віком. В даному випадку, був здійснений перехід з пенсії по вислузі років на пенсію за віком, у зв'язку з чим грошова допомога не нараховується.

Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, Позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом неправомірно було відмовлено позивачу у здійсненні виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Кодексу, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення; виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років"

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років для жінок) роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови Позивачу у виплаті одноразової допомоги були висновки пенсійного органу стосовно наявності в даному випадку факту переходу на інший вид пенсії, а не первинного призначення пенсії, що в свою чергу зумовлює неможливість застосування положень п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Між тим, як вбачається з постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2016 року, яким було вирішено питання стосовно наявності у Позивача права на призначення пенсії за віком, судом за результатом вирішення справи було встановлено, що у спірних правовідносинах мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, оскільки пенсія за вислугу років не передбачена Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не віднесена до видів пенсії, які призначаються згідно цього закону. Також, позивач перед призначенням пенсії не отримувала жодного виду пенсії, оскільки після призначення пенсії за вислугу років продовжувала працювати, у зв'язку з чим, виплати пенсії була припинена. В даному, випадку, позивач звернулась за призначенням пенсії за віком вперше.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, з зазначеного вбачається, що факт реалізації позивачем права на отримання пенсії за віком вперше вже було визначено судом, що в свою чергу зумовлює відсутність підстав для його повторного визначення.

Необхідно зауважити, що за положеннями ч.1 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, пенсійним органом не було надано до суду належних доказів та обґрунтувань, які б свідчили про відсутність у Позивача права на отримання грошової допомоги та як наслідок обґрунтованості відмови у виплаті такої допомоги.

Таким чином, виходячи з вказаних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2017 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2017 року -залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко