Справа № 813/3016/16
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року справа № 813/3016/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

представник позивача Шнир А.Б.,

представник відповідача Савойник Р.П.,

представник третьої особи не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Єврейської релігійної громади "ТУРЕЙ ЗАГАВ" ("ЗОЛОТА РОЗА") до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправною і скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

Єврейська релігійна громада "ТУРЕЙ ЗАГАВ" ("ЗОЛОТА РОЗА") звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівської обласної державної адміністрації, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову держаного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 31.08.2015 про закінчення виконавчого провадження № 50964275.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2016 у справі № 813/3786/15 зобов'язано Львівську обласну державну адміністрацію розглянути звернення вих. № 249-2015 від 02.06.2015 з питань прийняття рішення про передачу в безоплатне користування (або повернення у власність) позивачу культових будівель Шхити та споруд Микви та прийняти відповідне рішення, повідомивши позивача про його результати. Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 28.04.2016 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 50964275 за виконавчим листом № 813/3786/15 виданого Львівським окружним адміністративним судом від 06.04.2017. Однак, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень суду Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. 31.08.2016 прийнято постанову ВП № 50964275 про закінчення виконавчого провадження, керуючись листом Львівської обласної державної адміністрації від 13.06.2016 № 5/9-4571/0/2-164-2 та листом № 5/5-4675/0/2-16/4-2 від 17.06.216. Стверджує, що дана постанова є незаконною та передчасною з огляду на те, що вказані листи Львівської обласної державної адміністрації не можуть вважатись належним доказом виконання рішення суду, без прийняття відповідного розпорядження головою Львівської обласної державної адміністрації.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача подав до суду заперечення на позовну заяву від 17.07.2017 вх. № 16445, в яких зазначає, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Вважає, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжито необхідних заходів щодо виконання судового рішення. Боржником надано відповідь та підтверджуючі документи, а відтак рішення суду фактично виконано.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченні, та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Львівський апеляційний адміністративний суд прийняв постанову від 08.02.2016 у справі № 813/3786/15 за позовом Єврейської релігійної громади "ТУРЕЙ ЗАГАВ" ("ЗОЛОТА РОЗА") до Львівської обласної державної адміністрації, якою визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної державної адміністрації щодо розгляду звернення вих. №249-2015 від 02.06.2015, зобов'язано Львівську обласну державну адміністрацію розглянути звернення вих. № 249-2015 від 02.06.2015 з питань прийняття рішення про передачу в безоплатне користування (або повертаються у власність) позивачу культові будівлі Шхити та споруд Микви та прийняти відповідне рішення, повідомивши позивача про його результати.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. від 28.04.2016 відкрито виконавче провадження № 50964275 за виконавчим листом № 813/3786/15, виданим Львівським адміністративним окружним судом 06.04.2016.

Львівською обласною державною адміністрацією на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2016 № 50964275 скеровано лист від 13.06.2016 № 5/9-4571/0/2-16/4-2 у якому повідомлено, що про результати розгляду та прийняте рішення обласна державна адміністрація листом від 10.06.2016 № 5/15-4548/0/2-16/4-23 поінформувала автора звернення.

Львівською обласною державною адміністрацією на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2016 № 50964275 скеровано лист від 17.06.2016 № 5/5-4675/0/2-16/4-2, у якому зазначено, що в доповнення листа від 13.06.2016 № 5/9-4571/0/2-16/4-2 обласна державна адміністрація надсилає копію листа адресованого на ім'я керівника Єврейської релігійної громади "ТУРЕЙ ЗАГАВ" ("ЗОЛОТА РОЗА") м. Львова Мейлаха Шейхета про відмову у прийнятті рішення щодо передачіу безоплатне користування чи повернення у власність будівель Шхити та споруди Микви в межах будинку по вул. арсенальній, 7 у м. Львові.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. 31.08.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50964275, з примусового виконання виконавчого листа № 813/3786/15 виданого 06.04.2016 Львівським окружним адміністративним судом.

Вважаючи дії відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з такого.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Початок примусового виконання рішення здійснюється відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, в даному випадку за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено права і обов'язки державних виконавців. Так, згідно частини 1 вказаної статті державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України

Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Як встановлено судом, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2016 у справі № 813/3786/15 зобов'язано Львівську обласну державну адміністрацію розглянути звернення вих. № 249-2015 від 02.06.2015 з питань прийняття рішення про передачу в безоплатне користування (або повертаються у власність) позивачу культові будівлі Шхити та споруд Микви та прийняти відповідне рішення, повідомивши позивача про його результати.

У постанові Лвівського апеляційного адміністративного суду, зокрема зазначено про обов'язок відповідача розгляднути звернення і клопотання позивача та за результатами їх розгляду прийняти відповідне рішення як акт місцевої державної адміністрації, і про прийняте рішення повідомити заявників.

06.04.2016 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 813/3786/15 зобов'язання Львівську обласну державну адміністрацію розглянути звернення вих. № 249-2015 від 02.06.2015 з питань прийняття рішення про передачу в безоплатне користування (або повертаються у власність) позивачу культові будівлі Шхити та споруд Микви та прийняти відповідне рішення, повідомивши позивача про його результати.

На виконання вказаного судового рішення державний виконавець відкрив виконавче провадження № 50964275. Пунктом 9 частини 1 статті 39 цього ж Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. (ч. 2 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, лише у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, державний виконавець приймає рішення про закінчення виконавчого провадження.

Як зазначено в тексті оскарженої постанови, відповідач закінчив виконавче провадження у зв'язку з тим, що на адресу відділу надійшов лист Львівської обласної державної адміністрації від 13.06.2016 № 5/9-4571/0/2-16/4-2 та лист № 5/5-4675/0/2-16/4-2, про те що Львівською обласною державною адміністрацією розглянуто звернення від 02.06.2015 № 249-2015 та прийнято відповідне рішення, чим виконано виконавчий документ.

Відповідно до листа Львівської обласної державної адміністрації від 10.06.2016 № 5/15-4548/0/2-16/4-23, на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду прийнято постанову від 08.02.2016 у справі № 813/3786/15, обласна державна адміністрація розглянула звернення 02.06.2015 № 249-2015 та повідомила, що зважаючи на відсутність законодавчої регламентації питання щодо необхідності прийняття органом влади рішення про відмову у передачі релігійним організаціям культових будівель і майна у власність чи безоплатне користування, орган влади за результатами розгляду клопотання інформує заявника про прийняте рішення без прийняття окремого розпорядчого акту.

Однак, суд звертає увагу на неправомірне закінчення спірного виконавчого провадження державним виконавцем, оскільки як з матеріалів справи, так і з вище вказаного листа Львівської обласної державної адміністрації, не вбачається фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно, підстави вважати рішення виконаним та підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що в державного виконавця були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2016 №50964275 є протиправною та підлягає скасуванню.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» : по-перше, нагадав, що п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 р.) надано кожному право звертатися до суду у разі будь-якого спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов'язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 липня 2006 року у справі «Васильєв проти України» зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У силу вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений судовий збір у розмірі 1379,00 грн підлягає стягненню на користь позивача з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного держаного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 31.08.2015 про закінчення виконавчого провадження № 50964275.

3. Судовий збір в розмірі 1379 (одна тисяча триста сімдесят дев'ять) грн 00 коп. присудити на користь Єврейської релігійної громади "ТУРЕЙ ЗАГАВ" ("ЗОЛОТА РОЗА") () за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною і скасування постанови.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 31.07.2017.