Справа № 826/19298/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Міністерства освіти і науки України, за участю третіх осіб - Національного авіаційного університету, в.о. ректора Національного авіаційного університету Ісаєнка В.М. про визнання протиправним та скасування наказу №451-к від 22 вересня 2016 року, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовом до Міністерства освіти і науки України, за участю третіх осіб - Національного авіаційного університету, в.о. ректора Національного авіаційного університету Ісаєнка В.М., в якому просили:

- визнати незаконним (протиправним) і скасувати Наказ Міністерства освіти і науки України №451-к від 22 вересня 2016 року, підписаний заступником Міністра - керівником апарату - Р.В. Греба про призначення виконуючим обов'язки ректора Національного авіаційного університету Ісаєнко Володимира Миколайовича з 22 вересня 2016 року;

- зобов'язати Міністерство освіти і науки України винести наказ про зняття з Ісаєнко Володимира Миколайовича повноважень виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету і покласти виконання обов'язків ректора Національного авіаційного університету на іншу особу з числа працівників Національного авіаційного університету в строк до моменту обрання ректора Національного авіаційного університету.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом Міністерства освіти і науки України №451-к від 22 вересня 2016 року призначено виконуючим обов'язків ректора Національного авіаційного університету Ісаєнка Володимира Миколайовича з 22 вересня 2016 року.

Підставою для видачі зазначеного наказу вказано заяву Ісаєнка В.М. від 21 вересня 2016 року.

Не погоджуючись із видачею Міністерством освіти і науки України оскаржуваного наказу, вважаючи свої права порушеними, позивачі звернулися з позовом до суду з даним адміністративним позовом.

Як вірно визначено судом першої інстанції, предметом спору в межах даної адміністративної справи є наказ Міністерства освіти і науки України №451-к «Про призначення виконуючого обов'язків ректора», яким з 22 вересня 2016 року Ісаєнко В.М. призначений в.о. ректора Національного авіаційного університету - навчального закладу, де працювали позивачі.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Необхідною умовою для визнання недійсним (нечинним) рішення, крім його невідповідності вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення, є, виходячи з наведених положень статті 6 КАС України, порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас, в п. 8 ч. 1 статті 3 КАС України зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, задоволеними можуть бути лише ті вимоги, які відновлюють охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про оскарження дій Міністерства освіти і науки України, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зобов'язані зазначити не лише в чому полягали протиправні дії відповідача, а й чим такі дії порушують саме її права та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той самий зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Верховний Суд України, проаналізувавши положення частини першої статті 2 та статті 17 КАС України, в своїй постанові від 10 квітня 2012 року висловив наступну правову позицію: "суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням". Відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача є підставою для відмови у позові.

Згідно статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що судове рішення повинно бути направлено на захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи та інтересів учасників адміністративних правовідносин, проте враховуючи предмет даної адміністративної справи та склад учасників цього спору, рішення про задоволення позовних вимог не направлено на захист прав, свобод чи інтересів позивача, з огляду на таке. По-перше, немає жодних об'єктивних підстав вважати, що кого-небудь із позивачів було би обрано виконуючим обов'язків ректору університету. По-друге, Ісаєнко В.М. призначено на посаду тимчасово, не на постійній основі, до моменту обрання в належному порядку ректора, задля уникнення неналежної роботи навчального закладу. Тобто, при проведення голосування щодо обрання кандидата на посаду ректора обидва позивачі або будь-хто бажаючий, при дотриманні відповідних норм законодавства, можуть бути обрані та призначені на таку посаду. По-третє, матеріали справи не дають підстав дійти висновку, що на момент призначення Ісаєнко В.М. виконуючим обов'язки ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_3, ОСОБА_4 були зараховані до штату НАУ, знаходилися на робочому місці та виконували посадові обов'язки, оскільки судом встановлено, що позивачі були звільнені з посад та відновлювали свої права шляхом поновлення на роботі у судовому процесі.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 01 червня 2010 року № 781/11/13-10 зазначає, що звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

При цьому, КАС України не містить положень, які б давали позивачу право звертатися до суду із вимогою щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити в інтересах позивача певні дії, спрямовані на захист прав, порушення яких на момент постановлення судового рішення не відбулося.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не доведено, що саме їх права чи інтереси, як вказує апелянт, було порушено винесенням відповідачем Наказу №451-к від 22 вересня 2016 року, підписаним заступником Міністра - керівником апарату - Р.В. Греба про призначення виконуючим обов'язки ректора Національного авіаційного університету Ісаєнко Володимира Миколайовича.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже суд першої інстанції при винесенні постанови було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.