Справа № 808/585/17
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року , о 15:20 годині,Справа № 808/585/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Запорізької ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області (правонаступником якої є Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області) прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ф» про визначення йому податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за 2015 рік: №61341-13 від 30.06.2016 у розмірі 84,41 гривень; №61342-13 від 30.06.2016 у розмірі 3120,94 гривень; №61343-13 від 30.06.2016 у розмірі 6,33 гривень. Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, зазначає, що оскільки, по-перше, він володіє об'єктами нерухомості виробничого призначення, які не підпадають під оподат-кування. По-друге, за приписами Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015, якщо об'єкт оподаткування цим податком перебуває у спіль-ній сумісній власності кількох осіб, платником податку є одна з таких осіб-власників, ви-значена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом. Так, об'єкти нерухомого майна належать йому та іншим співвласникам на праві спільної сумісної власності, між співвласниками не було досягнуто згоди про сплату податку на нерухоме майно, і такий порядок не був визначений судом. Окрім того, по-третє, правила визначення податкового зобов'язання стосовно податку на нерухоме майно, встановлені ст. 266 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 та пп.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 цього Кодексу) не можуть застосовуватися раніше 2016 року в м. Запоріжжі.

Позивач просить скасувати вищевказані податкові повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить його задовольнити, виходячи із викладених в ньому підстав, додатково посилаючись на приписи п. 56.21 ст. 56 ПК щодо прийняття рішення на користь платника податків у разі колізії нормативно-правових актів щодо певних правовідносин.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає, просить відмовити в позові. В судовому засіданні зазначає, що положення пп. 266.2.2. п. 266.2 ст.266 ПК щодо виключень із об'єкту оподаткування застосовуються до суб'єктів господарювання, а тому позивач, який не є суб'єктом господарювання, є платником податку на нерухоме майно за об'єкти оподаткування, що належать йому, в тому числі й виробничого призначення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.08.2011 між ТОВ «ЕФЕС» (продавець) та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (покупці) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого продавець продав, а покупці купили (прийняли у спільну сумісну власність) нерухоме майно, а саме: літ. В інв. №16, літ. 3 інв. №20, літ. Ж інв. №15, літ. 31, літ. Д, Д1, Н, О, М, що розташоване за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1, реєстраційний номер 24078914. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. і зареєстровано в реєстрі за №2724. Договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №4601939. Право власності на вказане майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також, 07.05.2012 між ТОВ «ЕФЕС» (продавець) та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (покупці) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого продавець продав, а покупці купили (прийняли у спільну сумісну власність) нерухоме майно, а саме: приміщення літ. А інв. №7, загальною площею 69,3 кв.м, що розташоване за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1, приміщення 2, реєстраційний номер 36196798. Договір посвідчено тим же приватним нотаріусом і зареєстровано в реєстрі за №1175. Договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №4991883. Право власності на вказане майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, 07.05.2012 між ТОВ «ЕФЕС» (продавець) та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (покупці) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого продавець продав, а покупці купили (прийняли у спільну сумісну власність) нерухоме майно, а саме: приміщення літ. А інв. №7, загальною площею 5,2 кв.м, що розташоване за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1, приміщення 5, реєстраційний номер 36196873. Договір посвідчено тим же нотаріусом й зареєстровано в реєстрі за №1177. Договір заре-єстровано в Державному реєстрі правочинів за №4991916. Право власності на вказане майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належать об'єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, а саме: 1) реєстраційний номер майна - 34470866, тип майна - будівля допоміжного цеху, інв. №16, літ. В, будівля цеху виробництва торговельного обладнання громадського харчування та галузі послуг, інв. №20, літ. З, адміністративна будівля, інв. №15 літ. Ж, будівля по виробництву панелей «сендвич», літ. З1, склад, літ. Д, будівля складу, літ. Д1, будівля дільниці сборки, літ. Н, будівля деревооброблювальної дільниці, літ. О, вбиральня, літ. М; 2) реєстраційний номер майна - 36196798, тип майна - приміщення, літ. А, інв. №7; 3) реєстраційни номер майна - 36196873, тип майна - приміщення літ. А, інв. №7. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно й Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1

30.06.2016 ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя (правонаступником якої є Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області) у відношенні ОСОБА_1 прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ф» про визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за 2015 рік: №61341-13 від 30.06.2016 у розмірі 84,41 гривень; №61342-13 від 30.06.2016 у розмірі 3120,94 гривень; №61343-13 від 30.06.2016 у розмірі 6,33 гривень.

Позивач не погодився із прийнятими рішеннями та оскаржив їх в адміністративному порядку. Рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області №989/14/08-01-10-01-13 від 10.10.2016 вищевказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, скарга позивача - без задоволення. Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку правомірності встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. В п.4.4. ст.4 ПК визначено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно з п.6.1 ст.6 ПК, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України (п.6.3 ст.6 ПК).

Відповідно до пп.пп.7.1.1-7.1.8 п.7.1 ст.7 ПК, під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

В п.7.3 ст.7 ПК передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до ст. 265 ПК (в редакції від 28.12.2014), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

За приписами пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесений до місцевих податків як складова податку на майно (ст.265 ПК).

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК). При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 ПК). Згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 ПК.

Відповідно пп. 12.3.4 ст. 12 ПК, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

За правилами п. 5 розділу XIX «Прикінцеві положення» ПК, органи місцевого самоврядування мають забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом (01.01.2011) прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених Податковим кодексом. У разі невстановлення місцевих податків і зборів, передбачених п. 10.3 ст. 10 цього Кодексу, рішеннями місцевого самоврядування такі податки і збори сплачуються платниками у порядку, встановленому цим Кодексом за мінімальними ставками та без застосування відповідних коефіцієнтів.

За приписами п.10.3 ст.10 ПК (в редакції Закону України № 71-VIII від 28.12.2014), місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК, у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Пунктом 80 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 статтю 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень вказаного Закону, він набрав чинності з 01.01.2015.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК (в редакції станом на момент прийняття відповідачем оскаржуваних податкових-повідомлень рішень), платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК). Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК). Згідно з пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п. 266.1 ст. 266 ПК). Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів 2 і 3 цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з абз. 1 пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (пп. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 ПК). Згідно з пп. «а» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК, податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України (01.01.2015) власники об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їхніх часток, стали платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 є власником таких об'єктів нерухомості. Водночас, пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК містить виключення з числа об'єктів оподаткування. Зокрема, за підпунктом «є» вказаних норм ПК, не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Вживання в тексті наведеної вище норми ПК слова «зокрема» позначає, що вказана норма не містить вичерпного переліку об'єктів нерухомості певного типу, а наводить приклади. Так, визначальною ознакою для визначення приналежності об'єкта нерухомості по положень вищенаведеної норми ПК є призначення такої нерухомості для певного виду використання - промисловість.

Так, згідно з актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 21.03.2008, затвердженого розпорядженням міського голови №277р від 26.03.2008 та зареєстрованого в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 04.04.2008 арх. №185, об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, прийнятий в експлуатацію згідно з ДК 018-2000 «Виробництво торговельного обладнання громадського харчування та сфери послуг після реконструкції нежитлових приміщень».

Окрім того, про промислове призначення вищенаведених об'єктів нерухомості свідчать й інші наявні у матеріалах справи докази, зокрема, договори купівлі-продажу, витяги з Державного реєстру речових право на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

За таких обставин суд дійшов висновку, що належне позивачу на праві спільної сумісної власності нерухоме майно не є об'єктом оподаткування, адже належить до категорії «будівель промисловості». Окрім того, пп. 266.1.2 п.266.1 ст. 266 ПК визначає перелік особливостей визначення платників податку в разі перебування об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб. Так за визначенням підпункту «б» цієї норми ПК, якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Як встановлено з матеріалів справи, всі вищеперелічені об'єкти нерухомості належать позивачу та іншим власникам на праві спільної сумісної власності, тобто без виділення часток. За таких обставин платником цього податку має бути одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

До суду не надано доказів отримання податковою інспекцією у встановленому законом порядку інформації про досягнення згоди власниками вищенаведених об'єктів нерухомості про визначення платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так само й не надано до суду судового рішення про визначення платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з вищенаведених об'єктів нерухомості.

З наведеної сукупності підстав суд дійшов висновку про протиправність визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а отже й про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними й скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

При цьому суд не приймає до уваги хибні твердження позивача про те, що рішення про визначення ставок податку на нерухоме майно міською радою не приймалося і не оприлюднювалося до 15.07.2014, а тому, керуючись пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК, в 2015 році у контролюючого органу відсутні підстави для нарахування та утримання цього податку. Суд зазначає, що, виходячи з положень пп. 12.3.4 ст. 12 ПК, означене позивачем рішення Запорізької міської ради № 5 від 28.01.2015 дійсно має застосовуватись не раніше 2016 року. Разом з тим вказана обставина не є перешкодою для справляння податку на нерухоме майно у 2015 році з огляду на положення пп. 12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК, за якими, як вже зазначалося вище, у разі якщо міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до пп. 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК, посадові особи контролюючих органів зобов'язані не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та необхідність їх скасування.

В силу приписів частини першої статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи без-діяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають зна-чення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) доб-росовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною другою ст.71 КАСУ передбачено, що в адміністративних справах про про-типравність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо до-казування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, як-що він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин і вимог законодавства.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, що знайшли своє підтвердження в ході судового засідання та доводяться матеріалами справи, суд вважає, що позов належить задовольнити. При цьому, щодо зазначення в позовних вимогах прохання визнати поваж-ними причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом, суд зазначає, що позивач цей строк пропустив, адже п.56.18 ст. 56 ПК встановлено, що з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення. Із змісту зазначеної законодавчої норми, з урахуванням вимог ст.102 ПК, випливає, що платник податків може звертатися до суду з вимогою щодо протиправності податкового повідомлення-рішення протягом 1095 днів з моменту отримання такого рішення. Зазначена позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» № 203/11/13-11 від 10.02.2011.

Відповідно до ч. 1 ст.94 КАС України, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 640 гривень (квитанція №7491.10968 від 02.03.2017 на 640 гривень, оригінал якої знаходиться в матеріалах судової справи (а.с.2а).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області форми «Ф» про визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за 2015 рік:

- №61341-13 від 30.06.2016 у розмірі 84 (восьмидесяти чотирьох) гривень 41 копійки;

-№61342-13 від 30.06.2016 у розмірі 3120 (трьох тисяч сто двадцяти) гривень 94 копійок;

- №61343-13 від 30.06.2016 у розмірі 6 (шести) гривень 33 копійок.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш