Справа № 569/3033/17
Суддя: Ковальов І.М.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/3033/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії звернувся ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали з підстав, викладених в адміністративному позові, просять суд їх задоволити та визнати дії головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо зменшення основного розміру його пенсії з 67% грошового забезпечення на 62% грошового забезпечення протиправними; зобов'язати головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області встановити йому основний розмір пенсії 67% грошового забезпечення з 01 вересня 2016 року та здійснити відповідний перерахунок з виплатою недоплачених сум, починаючи з 01 вересня 2016 року та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що з 18 листопада 1994 року по 06 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішні справ України, а з 07 листопада 2015 року в органах національної поліції України.

Наказом Головного управління національної поліції в Рівненській області від 29 червня 2016 року №146 о/с позивача було звільнено з органів Національної поліції відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік).

На день звільнення позивач мав звання «підполковник поліції». Вислуга років на день звільнення (для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-1992) становила 24 роки 00 місяців 05 днів.

Підставою для звільнення за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) стало свідоцтво про хворобу №168 від 30 травня 2016 року, в якому викладена постанова військово-лікарської комісії з висновком про непридатність позивача до військової служби у мирний час, обмежено придатним до військової служби у воєнний час.

З 30 червня 2016 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-1992 в розмірі 67% суми грошового забезпечення що повністю відповідає ст.13 Закону України №2262-1992, згідно якої пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а)… особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. «а» ст.12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров»я особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пп.2,3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення(ст.43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Тобто, оскільки позивач звільнений за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) він має право на 55% від суми грошового забезпечення + по 3% за кожний рік вислуги понад 20 років (55%+(4 роки *3%).

Таким чином, з 30 червня 2016 року по 01 вересня 2016 року повний розмір пенсії позивача становив 67% суми грошового забезпечення, що повністю відповідало Закону №2262-1992.

Однак всупереч Закону №2262-1992, відповідачем з 01 вересня 2016 року безпідставно та протиправно був зменшений основний розмір пенсії позивача, а саме з вже встановлених 67% на 62% грошового забезпечення, із розрахунку 50% + 3% за кожний рік вислуги понад 20 років.

Свої дії щодо зменшення розміру пенсії позивачу з 67% на 62% відповідач обґрунтував тим, що оскільки у свідоцтві позивача про хворобу не міститься інформація про непридатність позивача до служби саме і поліції, починаючи із 01 вересня 2016 року розмір пенсії позивача призведений у відповідність до норм діючого законодавства, тобто зменшений.

З дослідженого в судовому засіданні листа Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області від 17 листопада 2016 року №М-435/07.1-15 на звернення позивача вбачається, що «З 30 червня 2016 року заявнику призначено пенсію за вислугу років за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з врахуванням 24 років вислуги.

Статтею 13 Закону визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: за вислугу років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров»я, особам звільненим зі служби в поліції на підставі пункту 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) ат пункту 3 (за віком - у разі досягнення встановленого для цього цим Законом граничного віку перебування на службі поліції) частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (визначених відповідно до статті 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з документами пенсійної справи 29 червня 2016 року відповідно до пункту 2 частини1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», наказом ГУНП в Рівненській області від 29 червня 2016 року №146 о/с заявника звільнено у запас через хворобу. Підставою для звільнення слугувало свідоцтво про хворобу №168 військово-лікарської комісії управління Міністерства внутрішніх справ у Рівненській області, в якому зазначено «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». Відповідно з 30 червня 2016 року заявнику призначено пенсію за вислугу років, основний розмір якої склав 8026,42 грн. (67% суми грошового забезпечення).

Також, до розміру пенсії позивача, згідно із статтею 16 Закону, як непрацюючій особі встановлена надбавка на неповнолітнього утриманця (дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1) в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Розмір пенсійної виплати склав: 8591,42 грн., зокрема: 8026,42 грн. - основний розмір пенсії; 565,00 грн. - надбавка на неповнолітнього утриманця.

Однак, пенсійним фондом України роз'яснено, що при призначенні пенсії за вислугу років поліцейським в розмірі 55 відсотків за 20 років вислуги військово-лікарські документи мають містити в собі інформацію про непридатність особи до служби в поліції, як це передбачено пунктом 2 статті 77 закону України «Про Національну поліцію».

Оскільки, у свідоцтві про хворобу відсутня інформація про непридатність до служби в поліції, то з 01 вересня 2016 року розмір пенсії приведено у відповідність з чинним законодавством і він склав з цієї дати 62% відповідної суми грошового забезпечення - 7427,43 грн., а пенсійна виплата - 7992,43 грн.».

Суд вважає дану відмову протиправною виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Законом №2262-1992 визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за вказаним Законом за наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв»язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до п.а ст.13 Закону №2262-1992 пенсії а вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров»я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Як визначено ч.1 ст.77 Закону «Про національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із закінченням строку контракту; через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; через службову невідповідність; у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби; за власним бажанням; у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомості (організацій); у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Тобто, статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлений вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції. При цьому, однією із таких підстав є саме звільнення особи через хворобу, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п.1.2. Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого наказом МВС від 06 лютого 2001 року №85, військово-лікарська комісія (далі - ВЛК) - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Пунктом 1.1. Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого наказом МВС від 06 лютого 2001 року №85 визначено, що медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.2. Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров'я , фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

За пунктом 1.63 вказаного Порядку ВЛК свої постанови виносять на час фактичного огляду даної особи. Щодо колишніх осіб рядового й начальницького складу ОВС, військовослужбовців, які не проходили медичного огляду у ВЛК при звільненні зі служби, постанови виносяться на час фактичного звільнення з ОВС на підставі медичних документів.

За результатами медичного огляду ВЛК виносять такі постанови:

1.63.1. щодо кандидатів на службу в органи внутрішніх справ: придатний до служби чи не придатний до служби на певній посаді.

1.63.2. ВЛК забороняється виносити постанови про придатність до служби в ОВС кандидатів на службу без вказівки виду службової діяльності або посади, на яку вони призначаються, за винятком випадків, коли в них виявлені захворювання, які перешкоджають службі на будь-якій посаді в органах внутрішніх справ (згідно з графами Розкладу хвороб). У цих випадках ВЛК виносить постанову: не придатний до служби в органах внутрішніх справ або не придатний до служби в органах внутрішніх справ до виліковування (за наявності гострого захворювання).

1.63.5 щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ: «придатний до військової служби»; «придатний до військової служби. Не придатний на посаду»; «обмежений придатний до військової служби»; «потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров»я»; «не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку».

Відповідно до п.1.117 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого наказом МВС від 06 лютого 2001 року №85, свідоцтво про хворобу складається: у мирний час - на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров»я.

За результатами проходження позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області» було видано свідоцтво про хворобу №168 від 30 травня 2016 року якому викладено постанову військово-лікарської комісії з висновком про непридатність ОСОБА_1, 1972 року народження до військової служби у мирний час, обмежено придатним до військової служби у воєнний час.

Вказане свідоцтво про хворобу №168 від 30 травня 2016 року повністю відповідає вимогам Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, а тому є належним законним, обґрунтованим, виданим уповноваженим органом документом, який підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в поліції.

Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системи МВС України та Порядок проведення військово-лікарської комісії і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затверджених наказом МВС від 06 лютого 2001 року №85 є чинними, ніким не скасованими і продовжують свою дію по даний час.

Суд вважає, що надані позивачем та його представником письмові докази підтверджують факти того, що позивач був звільнений з органів Національної поліції України через хворобу та має вислугу для призначення пенсії більше 24 років, що в сукупності надає позивачу право на розмір пенсії 67% відповідно до умов, встановлених п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивач та його представник доведи належними та допустимими доказами заявлені ними позовні вимоги, а представник відповідача їх не спростувала, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160,161,162,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задоволити.

Визнати дії Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 67% грошового забезпечення на 62% грошового забезпечення протиправними.

Зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області встановити ОСОБА_1 основний розмір пенсії 67% грошового забезпечення з 01 вересня 2016 року та здійснити відповідний перерахунок з виплатою недоплачених сум, починаючи з 01 вересня 2016 року.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий :