Справа № 673/673/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 673/673/17

Головуючий у 1-й інстанції: Дворнін О.С.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

27 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача Регеши Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Летичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Летичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В травні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Деражнянського районного суду Хмельницької області з позовом до Летичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Деражнянський районний суд Хмельницької області постановою від 29.05.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, решта осіб у судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі Указу Президента України "Про призначення суддів" №482/96 від 27.06.1996 року позивача було призначено суддею Деражнянського районного суду Хмельницької області та з 01.08.1996 року він приступив до виконання своїх обов`язків відповідно до наказу начальника управління Міністерства юстиції у Хмельницькій області від 29.07.1996 року.

Відповідно до постанови Верховної Ради України №2521-ІІІ від 07.06.2001 року позивача обрано на посаду судді безстроково.

Згідно з рішенням Вищої ради юстиції №1068/0/15-12 від 25.09.2012 року позивача призначено на посаду голови Деражнянського районного суду строком на п`ять років, з 25.09.2012 року по 24.09.2017 року включно.

Наказом в.о. голови Деражнянського районного суду Хмельницької області №95-к від 04.10.2016 року, на підставі Постанови Верховної Ради України №1600-VIII від 22.09.2016 року «Про звільнення суддів» позивача відраховано зі штату суддів Деражнянського районного суду Хмельницької області у зв`язку зі звільненням з посади судді та поданням заяви про відставку.

Відповідно матеріалам справи, з 05.10.2016 року позивач перебуває на обліку в Летичіському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Хмельницької області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у в розмірі 80% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. При цьому з`ясовано, що до стажу роботи, який дає право позивачу на отримання щомісячного довічного грошового утримання, відповідачем зараховано період його роботи на посаді судді 20 років.

31.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 88% від заробітної плати (грошового утримання, суддівської винагороди) працюючого судді на відповідній посаді, відповідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області від 22 грудня 2016 року, із зарахуванням до його стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарного періоду проходження ним строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 13.05.1976 року по 12.05.1978 року, що становить 2 роки, та половини періоду його навчання у Львівському державному університеті з 01.09.1978 року по 25.06.1983 року, що становить 2 роки 4 місяці 27 днів.

Однак 14.04.2017 року відповідачем позивачу була надана відповідь за №13/К-4 про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 88% від заробітної плати з посиланням на те, що розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розраховано згідно чинного законодавства в розмірі 80% (без зарахування до стажу судді служби в армії та половини навчання в університеті), оскільки відповідно до ч. 1 ст. 131 Закону України №1402-VIII від 02.06.2016 року «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді при призначені щомісячного довічного грошового утримання зараховується лише робота на посаді судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України, члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України Про судоустрій і статус суддів та Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

Статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Вказана позиція також висловлена у роз`ясненні Конституційного Суду України в Рішенні № 8-рп/2005.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття щомісячне довічне грошове утримання, зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 р. № 2862-XII Про статус суддів встановлено, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 р. №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 р. № 2453-VI, передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Отже, відповідно зазначеному, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання грошового утримання повинен зараховуватися період проходження строкової військової служби та половина строку навчання за денною формою навчання.

Згідно з матеріалами справи, позивач в період з 13.05.1976 року по 12.05.1978 року проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР (відповідно до даних військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого Деражнянським районним військовим комісаріатом 24.04.1984 року).

Відповідно до диплому серії НОМЕР_2 , виданого Львівським державним університетом імені Івана Франка 25.06.1983 року, позивач навчався у вказаному навчальному закладі за денною формою навчання, на юридичному факультеті з 01.09.1978 року по 25.06.1983 року.

Таким чином, відповідач мав би визначити розмір щомісячного грошового утримання позивачеві, виходячи не з 80%, а з 88% його грошового утримання як судді.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину часу навчання позивача за денною формою у вищому навчальному закладі та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Летичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 01 серпня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.