Справа № 816/979/17
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/979/17

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі головуючого судді - Супруна Є.Б., суддів - Алєксєєвої Н.Ю. , Бойка С.С. , розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України , Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного агентства рибного господарства України (надалі - Держирбагентство) , Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області (надалі - Полтаварибохорона), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області від 17.05.2017 №42-о "Про звільнення ОСОБА_1";

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу оперативної роботи Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області з 17.05.2017;

- зобов'язати Державне агентство рибного господарства України вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області до Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області на рівнозначну посаду;

- стягнути з суб'єкта владних повноважень середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при його звільненні 17.05.2017 за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) з посади головного державного інспектора відділу оперативної роботи Полтаварибохорони йому, в порушення вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України та ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу", не була запропонована робота в новоствореному Управлінні Державного агентства рибного господарства у Полтавській області при наявності вакантних посад. Крім того, у день звільнення 17.05.2017 позивач не працював, оскільки з 17.05.2017 по 23.05.2017 перебував на лікарняному, про що повідомляв роботодавця. Цей факт, у свою чергу, свідчить про порушення комісією з ліквідації Полтаварибохорони вимог ст.ст. 47, 49 КЗпП України.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заву, в якій, підтримавши позовні вимоги, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Представники відповідачів у судових засіданнях позов не визнали. Натомість надали заперечення, в яких зазначили, що Полтаварибохорона на даний час перебуває у стані припинення у зв'язку з її ліквідацією, як юридичної особи публічного права відповідно до постанови Уряду від 30.09.2015 №894. Враховуючи те, що правовідносини стосовно припинення публічної служби внаслідок ліквідації юридичної особи публічного права нормами спеціальних законів не врегульовані, ОСОБА_1 був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог ст. 492 цього ж Кодексу. При цьому, на момент повідомлення про майбутнє вивільнення 22.12.2015, ще не було фактично створено структурного підрозділу правонаступника, як і не було затверджено штатного розпису, у зв'язку з чим жодної іншої роботи на той момент нікому не пропонувалося. До теперішнього часу позивач особисто не звернувся із заявою до начальника Управління Держрибагентства у Полтавській області Кулинич О.А. з приводу його переведення. З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлений, трудову книжку отримав, лікарняний лист повністю оплачений. У зв'язку з цим позов вважали необґрунтованим.

З огляду на факт відсутності у судовому засіданні 03.08.2017 особи позивача та представника Полтаварибохорони суд визнав за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З наявних письмових доказів суд встановив, що ОСОБА_1 з 18.03.2014 по 17.05.2017 перебував на посаді головного державного інспектора відділу оперативної роботи Полтаварибохорони (а.с. 15).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №894 "Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства" (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2016 №86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства за переліком згідно з додатком 1 (п. 1). Правонаступником майна територіальних органів Держрибагентства, що ліквідуються, згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Держрибагентство (п. 3).

30.11.2015 Держрибагентством прийнято наказ №369 "Про ліквідацію територіальних органів Держрибагентства України", яким, крім іншого, передбачено ліквідувати до кінця 2015 року як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства України згідно з Додатком №1 (п. 1); утворити комісії з ліквідації територіальних органів Державного агентства рибного господарства України та затвердити голів комісій (п. 2), в тому числі і Комісію з ліквідації Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області; затвердити орієнтовний план заходів, пов'язаних із ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства України (п. 3); попередити начальників та заступників начальників територіальних органів про наступне вивільнення у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства України (п. 4) (а.с. 106).

На виконання даного наказу, позивача 22.12.2015 ознайомлено з попередженням про його наступне вивільнення (а.с. 99), факт про що не заперечує і сам позивач.

17.05.2017 голова комісії з ліквідації Полтаварибохорони Кулинич О.А. видав наказ №42-о "Про звільнення ОСОБА_1", яким останнього звільнено з 17.05.2017 з посади головного державного інспектора відділу оперативної роботи Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області у зв'язку з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області як юридичної особи публічного права, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 98).

Листом від 17.05.2017 голова комісії з ліквідації Полтаварибохорони Кулинич А.О. повідомив ОСОБА_1 про факт звільнення на надіслав копію самого наказу. Цим же листом адресату запропоновано звернутися до сектору роботи з персоналом Полтавського рибоохоронного патруля для отримання трудової книжки (а.с. 20).

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як зазначено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясовувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вже встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №894 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2016 №86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства за переліком згідно з додатком 1. Цією ж постановою передбачено погодження з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо утворення територіальних органів Державного агентства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агентства за переліком згідно з додатком №2 та установлено, що правонаступником майна територіальних органів Державного агентства рибного господарства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є зазначене Агентство, яке зобов'язане забезпечити здійснення територіальними органами, що ліквідуються функцій та повноважень, покладених на зазначені органи, до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов'язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.

Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов'язки не лише в частині майнових прав, а й трудових відносин, у тому числі обов'язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Отже, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Верховний Суд України в постановах від 04.03.2014 (№21-8а14), від 27.05.2014 (№21-108а14), від 28.10.2014 (№21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

При цьому, носієм обов'язку перед позивачем по працевлаштуванню виступає держава в цілому, а оскільки у спірних правовідносинах державу представляє Державне агентство рибного господарства України, то саме воно в особі своїх структурних підрозділів і повинно нести відповідальність від імені держави.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справах Burdov v. Russia, no. 59498/00, §§ 37-38, ECHR 2002), Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою в особі відповідних суб'єктів владних повноважень, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. При цьому, якщо держава схвалила певну концепцію, то суб'єкт владних повноважень вважатиметься таким, що діє протиправно, якщо він відступить від встановлених обов'язків, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у суб'єктів відповідних правовідносин стосовно суворого додержання уповноваженим державою суб'єктом владних повноважень такої політики чи поведінки.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Порівняльний аналіз штатних розписів Полтаварибохорони на 2017 рік (а.с. 153) та Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області на 2017 рік (а.с. 152) свідчить, що в новоствореному управлінні штат працівників збільшився на 16 одиниць (77 проти 61).

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 цього Кодексу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як встановлено судом, 22.12.2015 ОСОБА_1 ознайомлено з попередженням про його наступне вивільнення (а.с. 99).

В подальшому, без пропозиції позивачу у будь-якій формі будь-яких посад, голова комісії з ліквідації Полтаварибохорони Кулинич О.А. 17.05.2017 видав наказ №42-0 "Про звільнення ОСОБА_1", яким останнього звільнено з 17.05.2017 з посади головного державного інспектора відділу оперативної роботи Полтаварибохорони у зв'язку з ліквідацією Полтаварибохорони як юридичної особи публічного права, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 98). При цьому в якості підстави звільнення у даному наказі значиться лише попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 22.12.2015.

Аналізуючи підстави звільнення позивача на предмет їх обґрунтованості, суд вважає за необхідне зазначити, що у спірних правовідносинах не враховано наказ голови Держрибагентства №45 від 23.02.2016, яким були внесені зміни до орієнтованого плану заходів, пов'язаних з ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства. Зокрема, пунктом 10 було встановлено, що дії, які стосуються вивільнення працівників необхідно здійснювати з дотриманням законодавства про працю та державну службу, сприяючи працевлаштуванню працівників, які мають державні гарантії при звільненні, з урахуванням наявності пропозицій щодо їх працевлаштування.

При цьому, суд враховує ту обставину, що на момент попередження про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган фактично був позбавлений можливості запропонувати працівникові іншу роботу, оскільки відокремлений підрозділ Держрибагентства - Управління державного агентства рибного господарства у Полтавській області було створене лише 29.02.2016, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру (а.с. 154-156), а штатний розпис вказаного Управління був затверджений лише 21.02.2017 (а.с. 152).

Позивач же зазначив, що 04.02.2016 він звернувся з письмовою заявою до Держрибагентства України, в якій просив перевести його із займаної посади на рівноцінну посаду в Управлінні Державного агентства рибного господарства в Полтавській області у зв'язку з ліквідацією Полтаварибохорони.

04.03.2016 в.о. голови Держрибагентства України Гвозденко П.В. надав відповідь на вказане звернення, в якій повідомив, що працівники територіальних органів будуть працевлаштовуватися з дотриманням норм законодавства про працю, державну службу та гарантій, наданих їм державою.

Проте, і до теперішнього часу ОСОБА_1 не запропоновано жодної посади в утвореному на місці ліквідуємого органу - Управлінні Державного агентства рибного господарства в Полтавській області.

Крім цього, як встановив суд з матеріалів наданих відповідачами, 08.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до конкурсної комісії Управління Державного агентства рибного господарства в Полтавській області із заявою про участь у конкурсі на зайняття посади головного державного інспектора (а.с. 168, 188-190).

Відповідно до протоколу засідання конкурсної комісії на зайняття вакантних посад державної служби від 21.02.2017 та додатку №1 до протоколу "Відомість про результати тестування" ОСОБА_1 набрав 0 балів на першому етапі тестування, у зв'язку з чим не був допущений до подальших етапів конкурсу (а.с. 140-141, 163-167).

Відповідно ж до ч. 5 ст. 22 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.

Таким чином результати конкурсу ніяк не впливають на переважне право позивача на залишення на роботі, гарантоване йому статтею 42 КЗпП України.

З урахуванням встановлених обставин справи суд приходить до переконання, що суб'єкт владних повноважень діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Все це призвело до порушення порядку звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 не було запропоновано іншу роботу, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації у відповідному агентстві рибного господарства, створеному відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №894 від 30.09.2015.

Отже, вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області від 17.05.2017 №42-о "Про звільнення ОСОБА_1" є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За змістом положень статті 2411 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, визначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 належить поновити на попередній посаді на наступний день після звільнення, тобто з 18.05.2017.

Вимогу позивача про зобов'язання Держрибагентства вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області до Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області на рівнозначну посаду суд визнає передчасною у зв'язку тим, що така вимога суперечить завданню адміністративного судочинства, яким, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Саме наявність порушеного права і є визначальною ознакою публічно-правового спору та, відповідно, підставою для звернення до суду за захистом цього права. В інакшому ж випадку відсутній предмет позову, як об'єкт судової перевірки, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні таких вимог.

Вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника, згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці", визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Зі змісту пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 №21-395а13.

Таким чином суд, з метою повного захисту порушеного права, визначив спосіб його відновлення шляхом стягнення з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області на користь ОСОБА_1 суми заробітної плати за час вимушеного прогулу з 18.05.2017 по день поновлення на роботі у розмірі обчисленому за правилами, що наведені судом вище.

З урахуванням вищенаведених норм трудового законодавства, суд приходить до висновку, що обраний спосіб захисту порушеного права в частині стягнення середнього заробітку по дату поновлення на посаді повністю захистить порушене право позивача.

Суд враховує, що відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України постанова суду про присудження виплати заробітної плати у межах стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягає негайному виконанню.

Конституція України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що при звільненні ОСОБА_1 суб'єкт владних повноважень діяв в межах повноважень, але не на підставі та не у спосіб, що передбачений законами України, що призвело до порушення права позивача на працю, оскільки жодна з вакансій ні на момент попередження про наступне вивільнення і аж до моменту винесення наказу про звільнення, незважаючи на факт волевиявлення, відображеного у заяві ОСОБА_1 від 04.02.2016, так і не була запропонована працівнику, якого вивільняють.

До того ж, всупереч положенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України, звільнення ОСОБА_1 здійснено у період його тимчасової непрацездатності, факт про що не заперечують і самі відповідачі.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що доводи позивача про незаконне звільнення обґрунтовані, відповідають обставинам справи та наявним матеріалам.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням визначеного судом належного способу поновлення позивача на посаді.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області від 17.05.2017 №42-о "Про звільнення ОСОБА_1".

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу оперативної роботи Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області з 18.05.2017.

Стягнути з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.05.2017 по день фактичного поновлення за вирахуванням податків та обов'язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу оперативної роботи Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області з 18.05.2017 та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Є.Б. Супрун
суддя суддя Н.Ю. Алєксєєва С.С. Бойко