Справа № 308/10004/16-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року№ 876/5891/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 квітня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа ОСОБА_3, про визнання протиправним і скасування рішення,

встановив:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідачів Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та ОСОБА_3, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Руськокомарівської сільської ради №б/н від 15.06.2016 року про надання дозволу ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наміченої у власність, орієнтовною площею 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради (біля АЗС) в с. Глибоке, на території Руськокомарівської сільської ради.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2017 року закрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_3, та залучено до участі в справі ОСОБА_3 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.04.2017 року відмовлено повністю у задоволенні адміністративного позову.

З цією постановою суду першої інстанції від 13.04.2017 року не погодилась позивач та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду незаконна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції у оскарженій постанові не відобразив факту визнання відповідачем та третьою особою ряду обставин справи. Також суд незаконно відмовив у клопотанні про допит у якості свідків ряду осіб - жителів села Глибоке. Судом здійснено посилання на Державні санітарні правила планування та забудову населених пунктів, без призначення і проведення відповідної експертизи, у зв'язку із чим суд вийшов за межі своєї компетенції. При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість облаштування спірної земельної ділянки під паркову зону, яка там завжди була, та не взяв до уваги, що всупереч цих же Державних санітарних правил, біля цієї ж спірної земельної ділянки та житлових будинків, розташована не за вказаними правилами діюча АЗС. Вказує апелянт, що у заяві від 01.07.2016 року чітко зазначена позиція жителів села Глибоке щодо відміни рішення сільради про виділення земельної ділянки біля бензозаправки в приватну власність. Крім цього, на думку апелянта суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального право, оскільки не взяв до уваги ряду доказів і не повернувся до з'ясування нових обставин справи у справі про самовідвід судді.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 13.04.2017 р. та прийняти нову постанову суду, якою позовні вимоги задовольнити.

Відповідач і третя особа по справі в суді апеляційної інстанції просять апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в засідання суду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.03.2016 року третя особа по справі ОСОБА_3 звернувся до голови Руськокомарівської сільської ради із письмовою заявою про надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га. в селі Глибоке (біля заправки) (а.с. 14).

Із аналогічною заявою від 24.03.2016 року щодо цієї самої земельної ділянки до голови Руськокомарівської сільської ради також зверталася і позивач ОСОБА_1 (а.с. 13).

Рішенням 8 сесії 7 скликання Руськокомарівської сільської ради від 15.06.2016 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» було надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наміченої у власність, орієнтовною площею 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради (біля АЗС) в селі Глибоке, на території Руськокомарівської сільської ради (а.с. 17).

Цим же рішенням сільської ради визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки слід оформити у відповідності до вимог чинного законодавства та подати на затвердження, а приступити до використання земельної ділянки після реєстрації права власності на земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується із мотивами та обґрунтуванням висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що оскарженим рішенням Руськокомарівської сільської ради від 15.06.2016 року надано дозвіл ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Предметом розгляду сесії Руськокомарівської сільської ради 15.06.2016 року була заява ОСОБА_3 від 21.03.2016 року.

Питання щодо одержання особою безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, врегульовані, зокрема, статтями 116, 118 ЗК України.

Однак, суд першої інстанції у постанові від 13.04.2017 року при обгрунтуванні своїх висновків, безпідставно керувався і застосував положення статтей 123, 124 ЗК України, які регулюють питання щодо надання земельних ділянок в користування та в оренду. При цьому, суд не застосував приписи статті 118 ЗК України щодо порядку безоплатного отримання у власність земельної ділянки на стадії отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Також, суд першої інстанції навів передчасні та необґрунтовані доводи про неможливість виділення спірної земельної ділянки під дитячий ігровий майданчик і про відсутність у позивача права претендувати на спірну земельну ділянку.

Крім цього, являються помилковими та необґрунтованими твердження суду першої інстанції про те, що Руськокомарівська сільська рада володіє дискреційними повноваженнями при вирішенні питання щодо вибору особи при наданні земельної ділянки у власність, без застосування законодавчих положень у процесі набуття і реалізації особами права на землю, в тому числі щодо дотримання процедури та врахування переважного права конкретної особи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визначити інші мотиви при вирішенні по суті позовних вимог. При цьому, слід врахувати наведені позивачем доводи на підтвердження позовних вимог та наведені відповідачем і третьою особою заперечення.

Так, згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції місцевих рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатного отримання особою у власність земельної ділянки врегульовано статтею 118 ЗК України.

Так, частиною 6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно частин 7, 8 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Із змісту наведених вище правових норм видно, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки являється початковою стадією у процесі надання земельної ділянки у власність. Надання такого дозволу не являється безумовною підставою для передачі земельної ділянки у власність саме цій особі, яка отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із матеріалів адміністративного справи видно, що на час розгляду заяви ОСОБА_3 від 21.03.2016 року і прийняття спірного рішення Руськокомарівської сільської ради від 15.06.2016 року не було підстав для відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наміченої у власність, орієнтовною площею 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради (біля АЗС) в селі Глибоке, на території Руськокомарівської сільської ради.

Оскаржене позивачем рішення Руськокомарівської сільської ради від 15.06.2016 року про надання дозволу ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було прийнято в межах повноважень сільської ради і у визначений законодавством спосіб, що також підтверджується випискою із протоколу сесії від 15.06.2015 року.

Таким чином, являються безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування вказаного рішення сільської ради.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 13.04.2017 року слід змінити в частині мотивів прийнятого рішення. У решта частині постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 квітня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання протиправним і скасування рішення - змінити, в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

У решта частині постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст постанови виготовлено 07.08.2017 року