Справа № 226/800/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Клепка Л.І.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року справа №226/800/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року у справі № 226/800/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області (з урахуванням уточнень) про:

- визнання протиправним рішення пенсійного органу № 2870 в частині не зарахування позивачу до загального трудового стажу періоду роботи з 28 грудня 1982 року по 15 листопада 1995 року в Будівельному управлінні №5 Колективного підприємства треста «Донецькжитлобуд №1»;

- скасування рішення пенсійного органу № 2870;

- зобов'язання управління зарахувати позивачу для призначення пенсії до загального трудового стажу період роботи з 28 грудня 1982 року по 15 листопада 1995 року, здійснити перерахунок і, відповідно, виплатити з 30 листопада 2016 року (а.с. 2-3).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року задоволено. Визнано протиправними дії управління щодо не зарахування ОСОБА_2 до страхового стажу при призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоду його роботи в Будівельному управлінні №5 Колективного підприємства треста «Донецькжитлобуд №1» з 28 грудня 1982 по 15 листопада 1995 року. Скасовано рішення Управління пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області № 2870 від 07 грудня 2016року про не зарахування позивачу до страхового стажу періоду його роботи в Будівельному управлінні №5 Колективного підприємства треста «Донецькжитлобуд №1» з 28 грудня 1982 по 15 листопада 1995 року. Зобов'язано відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період його роботи у Будуправлінні №5 Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1» з 28 грудня 1982 року по 15 листопада 1995 року і здійснити йому перерахунок пенсії з врахуванням зазначеного періоду з 30 листопада 2016 року (а.с. 79-81).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року у справі № 226/800/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено наступне.

Позивачем разом із заявою про призначення пенсії до пенсійного органу надано, зокрема, трудову книжку та уточнюючи довідки про підтвердження роботи. Записи трудової книжку щодо спірного періоду не містять печатки підприємства, яка засвідчує його звільнення, відтак не відповідають нормам діючого законодавства.

При цьому управлінням не прийнято до уваги уточнюючи довідки підприємства про характер роботи у спірний період у зв'язку з тим, що Будуправління №5 Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1» зареєстровано на тимчасово непідконтрольній Україні території та не має змоги перевірки їх достовірності (а.с. 83-85).

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, з 28 грудня 1982 року по 15 листопада 1995 року працював в Будуправлінні №5 Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1», що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 12), наказами про прийняття на роботу та переведення на іншу посаду (а.с. 18, 21).

Відповідно до наказу Будуправління №5 Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1» від 16 листопада 1995 року позивача звільнено з посади старшого виконроба (а.с. 22).

30 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», разом із заявою позивачем до управління надані наступні документи: копія паспорту, довідку про підтвердження стажу, військовий квиток, диплом про навчання, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, індивідуальні відомості про застраховану особу, копію паспорту та ІПН.

З 30 листопада 2016 року позивачу призначено пенсію за віком в розмірі 2 007,77 грн. з урахуванням трудового стажу 26 років 8 місяців 1 день, що вбачається з протоколу управління про призначення пенсії № 2870 від 07.12. 2016 року(а.с. 74) та повідомлення про її призначення (а.с. 14).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області від 07 грудня 2016 року ОСОБА_2 не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 28 грудня 1982 року по 15 листопада 1995 року на Будуправлінні №5 Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1» у зв'язку з тим, що записи про цей період у трудовій книжці зазначені некоректно (відсутня печатка при звільненні) та неможливістю проведення перевірки стажу роботи по уточнюючій довідці, оскільки підприємство знаходиться на території тимчасово непідконтрольній українській владі (а.с. 48).

Не погодившись із не зарахуванням спірного періоду до загального стажу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи спірну постанову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не включено до стажу позивача спірний період роботи, а відтак, рішення управління є протиправним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг віку 60 рік на момент звернення до управління із заявою про призначення пенсії (30 листопада 2016 року).

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З трудової книжки позивача вбачається, що позивач з 28 грудня 1982 року по 15 листопада 1995 року працював на Будуправлінні №5 Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1», однак відсутня печатка підприємства на записі про його звільнення (а.с. 10).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність печатки дійсно є порушенням норм матеріального права щодо заповнення та ведення записів в трудовій книжці, однак спірний період роботи підтверджується іншими доказами, а саме: Наказом підприємства від 28 грудня 1982 року про призначення позивача на посаду старшого майстра (а.с. 18), наказом роботодавця від 21 вересня 1985 року № 217-к про переведення позивача на іншу посаду (а.с. 21) та Наказом Будуправління №5 Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1» від 16 листопада 1995 року про звільнення позивача з посади старшого виконроба з 15 листопада 1995 року (а.с. 22).

Крім того, в матеріалах справи містяться Довідка Будуправління №5 Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1» №13/32-38 від 27 грудня 2013 року в якій зазначено, що позивач з 28 грудня 1982 року по 15 листопада 1995 року працював на Будуправлінні №5 Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1».Зазначена довідка засвідчена оригінальною печаткою підприємства (а.с. 15).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем доведено свою працю у спірний період, а пенсійний орган не мав правових підстав для не зарахування цього періоду у страховий стаж позивача лише з підстав неможливості проведенні перевірки документів.

Стосовно твердження апелянта, що управління не може здійснити перевірку достовірності відомостей викладених в уточнюючих довідках підприємства, оскільки підприємство знаходиться у м. Донецьку, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії, у зв'язку з неможливістю пенсійного органу виконати свої дискреційні повноваження щодо проведення перевірки підприємства.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Крім того, суд зазначає, що дії управління при не зарахуванні позивачу спірних періодів його трудового стажу до страхового стажу є непропорційними заявленій легітимній меті (його підтвердження), тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже відповідач у даному випадку не врахував те, що позивач позбавлений можливості надати додаткові докази на підтвердження свого пільгового стажу, оскільки вісі первинні документи та само підприємство зареєстровано на тимчасово окупованій території.

За таких умов суд апеляційної інстанції, вважає рішення пенсійного органу таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягає скасуванню, позовні вимоги про зарахування стажу, перерахунку та виплати належних сум пенсії з моменту звернення є похідними від вимог про скасування рішення управління № 2870 та також є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неправомірності дій відповідача щодо відмови у зарахуванні стажу позивача при роботі на підприємстві з 1982-1995 роках до страхового стажу.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року у справі № 226/800/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова