Справа № 804/2932/16
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 р. Справа № 804/2932/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська, з позовними вимогами:
1. визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по день винесення рішення включно, відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).
2. зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року відповідно до ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та за період з 29 березня 2015 року по день прийняття судового рішення - відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» » (в редакції у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працює в апараті Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на посаді секретаря судового засідання. У зв'язку зі змінами в законодавстві, внесеними Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII та Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, з 26.10.2014 працівники апарату судів мали право на посадові оклади у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру". Це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" видатків на ці потреби не було передбачено. Таким чином, відповідачем не було виконано положень зазначених нормативно-правових актів та не здійснено нарахування та перерахування грошових коштів у збільшеному розмірі позивачу, чим порушено її право на отримання заробітної плати в підвищеному розмірі. В адміністративному позові також заявлено клопотання проводити розгляд справи у відсутність позивача.
25 травня 2016 року Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2017 року поновлено провадження у справі та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Крім того, зазначено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України, тому суд може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці. Реалізація ж положень абзацу 2 частини 2 статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" можлива була за умови виконання Кабінетом Міністрів України вимог стосовно приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, в тому числі шляхом забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів. Також просить суд врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 12.07.2016 у справі №820/4648/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 58986558), від 13.07.2016 у справі № 820/4653/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 58986554) та від 13.07.2016 у справі № 818/3372/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 58986562) про проведення перерахунку заробітної плати працівникам апаратів судів, в яких Верховним Судом України за результатами розгляду вищеозначених справ надано висновок щодо однакового застосування норм ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 14.10.2014 року) під час нарахування заробітної плати працівникам апарату суду за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 та норм ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 12.02.2015) під час нарахування заробітної плати працівникам апарату суду за період з 29.03.2015 до 09.09.2015, відповідно до якого територіальними управліннями ДСА України обчислення та виплату заробітної плати працівникам апаратів судів здійснено правомірно. У запереченнях на адміністративний позов також заявлено клопотання проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача, у зв'язку з великою завантаженістю.
У судове засідання сторони та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Оскільки всі сторони, користуючись правом, передбаченим ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, суд, керуючись положеннями ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи позивача та заперечення відповідача та третьої особи на адміністративний позов, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ОСОБА_2 у період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року працювала в апараті Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на посаді секретаря судового засідання.
Відповідно до довідки стосовно розміру посадового окладу у за період з 26.10.2014 року по 30.04.2016 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області 16.05.2016 року №Б-с-872, посадовий оклад ОСОБА_2 з 26.10.2014 року по 30.08.2015 року складав 1218,00 грн., з 01.09.2015 року по 08.09.2015 року складав 1378,00 грн., з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року розмір посадового окладу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №644, складав 2067,00 грн., з 01.01.2016 розмір посадового окладу збільшено до 4134,00 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон № 1697-VII, яким внесено зміни до статті 144 Закону № 2453-VІ, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.
З 28 березня 2015 року Законом № 192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, стаття 147 якого встановила, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.
Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).
За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.
З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.
На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.
Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України , будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України , керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року по справі №820/4648/15 (21-1726а16), від 13 липня 2016 року по справі № 818/3372/15 (21-1888а16), від 13 липня 2016 року по справі № 820/4653/15 (21-1488а16).
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
З урахуванням зазначених обставин, норм матеріального права та висновків Верховного Суду України, суд зазначає, що реалізація положень вищевказаних норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів" можлива була за умови виконання Кабінетом Міністрів України вимог стосовно приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, в тому числі шляхом забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області діяло в межах своїх повноважень та не ухилялося від виконання обов'язків, як розпорядника бюджетних коштів. Відповідно, у Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області були відсутні підстави здійснити ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року відповідно до ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та за період з 29 березня 2015 року по день прийняття судового рішення - відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» » (в редакції у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.
Таким чином, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Керуючись ст.ст. 122, 128, 158-163,и 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції у разі прийняття постанови у письмовому провадженні подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона