Справа № 752/13699/17
Суддя: Мирошниченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/423/17
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

26.07.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Мирошниченко О.В., при секретарі Мархотко А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року її було звільнено з посади судді Вищого адміністративного суду України на підставі заяви про відставку. У зв'язку із надходженням вказаного рішення на адресу суду, відповідно до п. 2 наказу Голови Вищого адміністративного суду України від 26.10.2016 року № 704-к, її відраховано зі штату Вищого адміністративного суду України.

Також зазначала про те, що вона є суддею у відставці і відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів», чинного на час призначення їй щомісячного довічного грошового утримання, визначено, що судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або від сплати податку щомісячне утримання у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

26.06.2017 року звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з метою врегулювання питання в частині визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У відповідь на заяву від 06.06.2017 р., листом від 26.06.2017 року за вих. № 1175/03/Ч- 957 Правобережним об'єднаним управління Пенсійного фонду України у м. Києві було повідомлено, що для перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці немає підстав.

Відмову відповідача у здійсненні їй перерахунку вважає неправомірною, а тому була змушена звернутись до суду

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст.33 КАС України.

Разом з тим, позивач направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Представник відповідача направив до суду свої письмові заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом достовірно встановлено, що постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого адміністративного суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Також встановлено, що наказом голови Вищого адміністративного суду України № 704-к від 26.10.2016 року, суддю Вищого адміністративного суду України, ОСОБА_1, 26.10.2016 року відраховано зі штату суду у зв'язку із звільненням його у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII (а.с. 15).

Судом встановлено, що позивач є суддею у відставці та перебуває на пенсійному обліку в Правобережному об'єднаному Управління ПФУ в м. Києві, та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ зі змінами.

06 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою, в якій просила змінити рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині визначення його розміру та у відповідності до норм чинного законодавства України, визначити його у розмірі 90% суддівської винагороди, здійснивши відповідний перерахунок виплачених коштів.

Листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 1175/03/Ч-957 від 26.06.2017 року, роз'яснено, що, з урахуванням положень ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», та, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1, до стажу її роботи на посаді судді зараховано періоди з 17.03.1998 р. по 30.06.2000 р., з 01.07.2000 р. по 25.03.2002 р., з 26.03.2002 р. по 31.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 28.11.2005 р., з 29.11.2005 р. по 31.08.2016 р., з 01.09.2016 р. по 26.10.2016 р., що складає 18 років 7 місяців 12 день, відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 90% суми заробітної плати у зв'язку з відсутністю на те підстав

Суд приходить до висновку, що своїми діями Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві порушує права позивача виходячи з наступного.

Умови та порядок пенсійного забезпечення суддів регулюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про статус суддів» з наступними змінами і доповненнями.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно статті 22. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із конституційних гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, зокрема для суддів у відставці - щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічне положення закріплено в ч. 7 ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із гарантій незалежності і недоторканості суддів, що закріплені Конституцією України є право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 Конституції України).

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Пунктами 8, 11 ч.4 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

У відповідності до ч.6 ст.48 вищезазначеного Закону при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відвідають Конституції України(є неконституційними) положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від02 березня 2015 року № 213 змін-УІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ;

- пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення встановлено, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті зазначеного рішення роз'яснив наступний порядок виконання:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 215 року № 192-УІІІ, а саме: щомісячне довічне грошове утримання вплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-УІІІ, а саме: пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержаного суддею після виходу у відставку;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У пункті 5 Рішення зазначено, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Пунктами 1.1, 1.4 Європейської хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, передбачено, що метою закону є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інше знаходиться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Відповідно до п.1.6 вказаної хартії закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно із п.54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів від 17 листопада 2010 року №(2010) 12 оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено Конституційним Судом України.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням вищенаведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Враховуючи, що на законодавчому рівні України гарантувалось право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди; судді мали законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання, як один з елементів гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Як вбачається з позовної заяви, додатків до неї та заперечень проти позову, стороною відповідача Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві не заперечується право позивача на отримання щомісячне довічне грошове утримання, разом з тим, з спірним є розмір такого утримання.

Так, обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на встановлення Вищою радою юстиції при звільненні ОСОБА_1 у відставку, стажу роботи на посаді судді має також 8 років 2 місяці стажу, який складається з роботи в апараті Верховного Суду України на посадах: консультанта-спеціаліста 1 категорії, консультанта відділу з розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду, старшого консультанта 1 відділу, старшого консультанта сектору виконання рішень секретаріату судової колегії х кримінальних справ, старшого консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в кримінальних справах, головного консультанта відділу підготовки матеріалів по винятковій мірі покарання для розгляду Президентом України ( з квітня 1990 року по березень 1998 року).

Тобто, при визначенні ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано приписи пункту 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI), згідно з яким судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, відповідно до частин першої, четвертої статті 43 Закону України в 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Разом з тим, при визначенні ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання, відповідачем не враховано, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми законодавства, які діяли на зазначений період часу.

Так, відповідно до ч.1, 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Тобто, при визначенні ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано приписи пункту 11 розділу XIII Перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ), згідно з яким судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Аналогічне положення міститься й у частині 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII).

Враховуючи, що Законом України № 2453-VI, наказом Вищого адміністративного суду України від 30 квітня 2010 року № 123-К ОСОБА_1 призначено виплату щомісячного грошового утримання, що становить 80 відсотків заробітної плати з урахуванням стажу 20 років.

В подальшому наказом Вищого адміністративного суду України від 04 квітня 2011 року № 200-к ОСОБА_1 призначено виплату щомісячного грошового утримання, що становить 82 відсотки заробітної плати з урахуванням стажу 21 рік.

На час прийняття Верховною радою України рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади у зв'язку з відставкою, остання мала стаж роботи на посаді судді 26 років 6 місяців 18 днів. Згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус» за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві змінити рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в частині визначення його розміру та у відповідності до вимог законодавства України визначити у розмір 90 % суддівської винагороди, здійснивши відповідний перерахунок виплачених їй коштів з 26 жовтня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 , у перерахунку щомісячного довічного утримання неврахування.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві змінити рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в частині визначення його розміру та у відповідності законодавства України визначити його у розмір 90 % суддівської винагороди та здійснити відповідний перерахунок виплачених ОСОБА_5 коштів з 26 жовтня 2016 року.

Стягнути з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києва на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 640 гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині зобовязання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у межах стягнення за один місяць.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя