Справа № 308/5434/17
Суддя: Монич О. В.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/5434/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Монич О.В., за участю: секретаря судового засідання Пассер М.І., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_2 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі Управління ПФУ або відповідач) про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління ПФУ про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи її тим, що 24.02.2017 року йому, ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком. Оскільки починаючи з 08.08.1979 року по час призначення пенсії він працював педагогом і мав стаж педагогічної роботи понад 37 років, то відповідно до положень пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при призначенні йому пенсії за віком він мав право отримати грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, проте таку допомогу відповідач йому не нарахував і не виплатив.

З листа управління ПФУ від 7.04.2017 року йому стало відомо, що відповідач відмовив йому у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки посада завідувача відділенням Ужгородського торговельно - економічного коледжу Київського національного торговельно - економічного університету (далі Ужгородський технікум), яку позивач обіймав з 01.09.2008 року по 13.04.2009 року та обіймає з 15.04.2009 року по час призначення пенсії за віком, не входить в перелік закладів і установ освіти та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначених постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМ України) від 04.11.1993 року № 909.

Такі дії управління ПФУ позивач вважає неправомірними, оскільки посада завідувача відділенням Ужгородського технікуму, яку він обіймав з 01.09.2008 року по 13.04.2009 року та обіймає з 15.04.2009 року по теперішній час, є педагогічною, входить в перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затверджених постановою КМ України № 963 від 14.06.2000 року та дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Посилаючись на дані обставини, норми ст. 55 Закону № 1788-ХІІ та положення Закону № 1058-ІV позивач просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому грошової допомоги та зобовязати управління ПФУзарахувати йому до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи в Ужгородському технікумі і зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій.

Позивач в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просить розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази суд дійшов наступного.

Статтею ст. 3 та 19 ОСОБА_3 України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Встановлено, що позивач період з 08.08.1979 року по 03.10.1988 року працював вчителем середньої школи № 11 м. Ужгорода, період з 03.10.1988 року по 07.03.2003 року директором ЗОШ № 8 м. Ужгорода, з 11.03.2003 року по 28.01.2008 року директором гімназії м. Ужгорода, з 29.01.2008 року по 28.08.2008 року вчителем математики гімназії м. Ужгорода, з 01.09.2008 року по 13.04.2009 року завідувачем відділення Ужгородського технікуму, з 14.092009 року по 14.09.2009 року директором гімназії м. Ужгорода і з 15.04.2009 року по теперішній час завідувачем відділення Ужгородського технікуму, який 01.04.2013 року перейменовано на Ужгородський торговельно-економічний коледж КНТЕУ.

Також встановлено, що позивач будь-яких пенсій раніше не отримував, а 23.02.2017 року досяг пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-ІV, і управління ПФУ призначило йому пенсію за віком.

Пунктом 7. 1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-ІV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Зі змісту закону випливає, що право на грошову допомогу мають особи, які досягли пенсійного віку, їм призначено пенсію за віком, до цього вони не отримували будь-яку пенсію, вони працювали на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років) на таких посадах.

Підстави призначення, передбаченої Законом № 3668-VІ, грошової допомоги та механізм її виплати врегульований підзаконними актами. Зокрема, «Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати», затвердженим постановою КМ України від 23.11.2011 року № 1191.

Згідно пункту 2 «Порядку» до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМ України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Встановлено, що посада завідувача відділенням навчального закладу (Ужгородського комерційного технікуму), яку позивач обіймав з 01.09.2008 року по 13.04.2009 року і яку обіймає з 15.04.2009 року по теперішній час не міститься в «Переліку № 909», що стало підставою для управління ПФУ відмовити позивачу у виплаті грошової допомоги.

Разом з тим, доведено, що посада завідувача відділенням навчального закладу, яку обіймає позивач, є педагогічною, дає йому право на пенсію за вислугу років (п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ) і входить в перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників затверджених постановою КМ України від 14.06.2000 року № 963 у тексті якої слово «завідуючий» в січні 2004 року замінено словом «завідувач» (постанова КМ України від 14.01.2004 року № 40).

Крім цього, належними доказами встановлено, що позивач крім обовязків завідувача відділення має педагогічне навантаження (викладає математику та вищу математику) і періодично проходить атестації педагогічних працівників. Згідно атестаційних листів від 07.04.2011 року, 14.04.2016 року та від 20.03.2017 року йому присвоєно кваліфікаційну категорію - «спеціаліст вищої категорії» та педагогічне звання - «викладач - методист».

Таким чином період роботи позивача на посаді завідувача відділенням навчального закладу, відповідно до ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, підлягає зарахуванню позивачу в стаж, що дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, на день призначення пенсії за віком позивач досяг пенсійного віку, раніше будь-яких пенсій не отримував та мав страховий стаж (стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років) понад 37 років, а тому при призначенні пенсії за віком мав право отримати грошову допомогу передбачену Законом № 1058-ІV.

Факт відсутності в «Переліку № 909» посади, яку обіймає позивач в навчальному закладі, на думку суду не є визначальним, оскільки наявність права у позивача отримати грошову допомогу є визначальним для вирішення даного спору.

Це право гарантується позивачу ОСОБА_3 України та Законом № 1058-ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_3 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні права позивача на грошову допомогу застосуванню підлягає п. 7. 1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-ІV,а не згадані вище постанови КМ України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Позов підлягає задоволенню. Дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу грошової допомоги слід визнати неправомірними та зобовязати управління ПФУ вчинити дії спрямовані на нарахування та виплату позивачу передбаченої законом грошової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 19 ОСОБА_3 України, пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пунктом 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 7 - 9, 11, 71, 94, 158 - 163 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_2 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у виплаті позивачу грошової допомоги.

Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи на посаді завідувача відділенням Ужгородського торговельно - економічного коледжу Київського національного торговельно - економічного університету.

Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, передбачену пунктом 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій станом та день призначення пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4