Справа № 804/8746/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 р. Справа № 804/8746/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Бузякова М.Р.,
представника позивача: Сергєєвої М.Ш.,
представника відповідача: Смольнякової А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД»
до Дніпропетровської митниці ДФС
про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначалося, що підприємством для митного оформлення і підтвердження митної вартості товару надано належні та достатні документи для застосування основного методу визначення митної вартості. Надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, дозволяють провести обчислення митної вартості. Також позивач вважає, що відмова митниці у визнанні митної вартості є необґрунтованою, оскільки не проведена оцінка всіх наданих документів щодо неможливості застосування основного методу.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідно до вимог ст.54 Митного кодексу України посадовою особою Дніпропетровської митниці здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості товарів. В результаті такого контролю встановлено, що документи, подані позивачем разом з митними деклараціями, визивають сумніви у заявленій декларантом митній вартості товару, містять розбіжності, у зв'язку із чим підприємству позивача було запропоновано надати додаткові документи та усунути наявні розбіжності. Проте, додатково наданими позивачем документами не підтверджено заявлену декларантом митну вартість товару, у зв'язку із чим відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості та виставлено картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товару.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Митна вартість товарів визначена позивачем за ціною договору (контракту).
За результатами здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця направила позивачу електронні повідомлення про надання додаткових документів, а саме: оригіналів документів або засвідчених копій; перекладів документів; договору із третіми особами; рахунків про здійснення платежів третім особам; виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристику товару.
Відповідно до змісту рішення про коригування митної вартості товарів від 14 травня 2014 року № 110100000/2014/200069/1 метод визначення митної вартості товарів за ціною контракту не застосовувався у зв'язку із тим, що надані документи для підтвердження митної вартості містять неповні відомості, а саме: у рахунку-фактурі СФ-0000270 від 08 травня 2014 року належним чином не відображена сума, що еквівалентна 30 доларам США по курсу НБУ станом на 08 травня 2014 року та транспортно-експедиційні послуги на території України у зазначеному рахунку-фактурі розділено на дві складові, без зазначення підстав для такого розмежування.
Незгода позивача з вищевказаними рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення стала підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Розглядаючи спірні взаємовідносини, суд керується наступним.
За змістом приписів ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
При цьому ч.5 ст.54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Наказом Державної митної служби України №689 від 11.09.2015р. затверджено Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.
У випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв'язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів.
Контроль за правильністю визначення митної вартості у випадках, передбачених абзацом першим, здійснюється посадовою особою, що здійснює такий контроль, за погодженням з керівником підрозділу митного оформлення (заступником керівника, старшим зміни). Відповідне погодження засвідчується шляхом проставлення підпису на роздрукованому переліку митних формальностей за митною декларацією, поряд з відомостями про виконання митної формальності за напрямком контролю митної вартості (п.8 розділу 2 Методичних рекомендацій).
Відповідно до положень ч.2 ст.58 Митного кодексу України (у відповідній редакції) метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Згідно зі ст.337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Формато-логічний контроль - це автоматизована перевірка правильності заповнення даних митних декларацій та повернення результатів перевірки; перевірка митних декларацій та інших документів на достовірність та законність; здійснення статистичного, валютного контролю, контролю нарахованих митних платежів, контролю правильності застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.
Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.
Обсяги митного контролю, передбачені главою 49 розділу ХІ Митного кодексу України, визначаються за результатами аналізу ризиків відповідно до положень глави 52 розділу ХІ Митного кодексу України.
Так, посадовою особою Дніпропетровської митниці відповідно до ст.54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості товарів, задекларованих в МД від 13.05.2014 року №110100000/2014/211507.
В результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, надані не в повному обсязі та містять розбіжності, а саме:
- у контракті-заявці №07/05-1 на суму 7000 грн. у графі «дополнительные условия» зазначено (мовою оригіналу) «Каждый водитель должен иметь при себе 30 долл. США либо эквивалент этой суммы в ЕВРО для оплаты за таможенное оформление по месту загрузки. Эта сумма входит в стоимость услуг», що в свою чергу, свідчить про те, що у вартість транспортно-експедиційних послуг поза межами території України має входити сума еквівалентна 30 доларам США по курсу на 08/05/2014 (дата експортної МД країни відправлення), втім у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.05.2014 № СФ-0000270 відповідна сума належним чином не відображена; крім того, транспортно-експедиційні послуги на території України у відповідному документі розділено на дві складові без зазначення підстав для такого розмежування. Виходячи з того, що у вартість транспортно-експедиційних послуг поза межами території України має бути включена сума еквівалентна 30 доларам США, яка документально належним чином не відображена, таким, що не є документально підтвердженим та обґрунтованим у кількісному виразі, є тариф за перевезення до митного кордону України та після нього, виходячи з вказаної в довідці про транспортні витрати від 12/05/2014 №12/05-1 відстані між пунктом завантаження товару, пунктом переходу на митному кордоні України та кінцевим місцем призначення.
Всі вищевказані розбіжності детально відображено в електронному повідомленні відповідача №3 від 13.05.2014р., яким у декларанта на підставі ч.3 ст.53 Митного кодексу України витребувано додаткові документи, а саме: договір із третіми особами; рахунки про здійснення платежів третім особам; виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристику товару.
Суд вважає обґрунтованими дії відповідача щодо витребування у позивача додаткових документів на підставі ч.3 ст.53 Митного кодексу України, з огляду на таке.
При цьому цю розбіжність позивачем було усунуто в ході консультацій із митним органом шляхом надання додаткової угоди №3, якою пункт 3.2 зовнішньоекономічного контракту викладено в новій редакції, а саме визначено, що умови поставки кожної окремої партії Товару узгоджуються сторонами у рахунку-пропозиції (проформі) на дану партію товару.
Разом з тим, зазначена розбіжність стала обґрунтованою підставою для витребування додаткових документів, що мали її усунути. При цьому в обґрунтування спірного рішення про коригування митної вартості товару вказану розбіжність покладено не було, що відповідачем визнається.
По-друге, відповідачем також обґрунтовано зауважено, що позивачем невірно розраховано та документально не підтверджено транспортну складову митної вартості товару, з огляду на таке.
Пунктом 5-7 частини 10 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, як: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (п.5 ч.10 ст.58); витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (п.6 ч.10 ст.58); витрати на страхування цих товарів (п.7 ч.10 ст.58).
Разом з тим, ч.11 ст.58 Митного кодексу України передбачено, що до митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.
Отже, митним законодавством чітко визначено умову за якою, зокрема, витрати на транспортування після ввезення не включаються до митної вартості, а саме: за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.
Так, на підтвердження транспортної складової митної вартості позивачем надані наступні документи:
- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №ОУ-0000019 від 12.05.2014р.;
- довідку про транспортні витрати №12/0 від 12.05.2014р.;
- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №СФ-0000270 від 12.05.2014р.
- договір-заявку на транспортно-експедиційне обслуговування №07/05-2 від 07 травня 2014p., укладений ТОВ «ГРАНД ЛОДЖИСТІКС КАМПАНІ» та ФОП Міллер В.Т.;
- контракт-заяву №07/05-1 від 08.05.2014р.
Водночас, у контракті-заявці №07/05-1 на суму 7000,00грн. у графі додаткові умови зазначено, що кожний водій повинен мати при собі 30 дол. США або еквівалент цієї суми в ЄВРО для оплати за митне оформлення по місцю завантаження. Ця сума входить у собівартість послуг.
Таким чином, у вартість транспортно-експедиційних послуг поза межами території України має входити сума еквівалентна 30 доларам США по курсу на 08.05.2014р. (дата експортної МД країни відправлення).
Позивачем направлено відповідачу лист № 2 від 13.05.2014 року, в якому зазначено, що за умовами контракту-заявки №07/05-1 сума еквівалентна 30 доларам США входить до складу вартості послуг, що не робить контракт-заявку, рахунок-фактуру, довідку про транспортні витрати недійсними або такими, які не відповідають вимогам МК України.
Разом з тим, суд не погоджується з означеними доводами позивача, оскільки митним органом не ставилося питання щодо недійсності контракту-заявки №07/05-1 або визнання його таким, що не відповідає вимогам МК України.
Перш за все відповідачем було здійснено контроль щодо визначення складової митної вартості товару.
Так, у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.05.2014р. №СФ-0000270 відповідна сума еквівалентна 30 доларам США по курсу на 08.05.2014р. належним чином не відображена.
До того ж, жоден із поданих транспортних документів не підтверджує включення 30 дол. США, які надаються водію, до вартості транспортування всупереч вимогам ст.52 МК України, де зазначено, що декларант зобов'язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Крім того, транспортно-експедиційні послуги на території України в цьому рахунку-фактурі №СФ-0000270 розділено на дві складові, без зазначення підстав для такого розмежування.
Відповідно до Наказу ДПС від 06.07.2012р. №610 у плату експедитору включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Експедитори для виконання доручень клієнтів укладають договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.
Таким чином, документом, що підтверджує розмежування витрат до митного кордону України є рахунок від фактичного перевізника.
Разом з тим, рахунок перевізника ФОП Міллер В.Т. від 12.05.2014р. №ОУ-0000019 містить лише інформацію про загальну вартість транспортної послуги по маршруту Румунія - Україна м. Дніпропетровськ 5500,00грн. без розмежування вартості перевезення до кордону України і після кордону.
При цьому у документах, наданих до митного оформлення, не вказано суму експедиторської винагороди.
Відповідно до положень статті 9 Закону України №1955-ІУ від 01.07.2004 «Про транспортно-експедиційну діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Таким чином, можна дійти висновку, що експедитором - ТОВ «ГРАНД ЛОДЖИСТІКС КАМПАНІ» надавались транспортно-експедиційні послуги, але в жодному документі не зазначено про вартість експедиційних послуг.
Також, до митного органу були надані рахунки із різною вартістю перевезення товару.
Так, відповідно до рахунку від 12.05.2014р. №СФ-0000270 від ТОВ «ГРАНД ЛОДЖИСТІКС КАМПАНІ» до позивача вартість транспортно-експедиційних послуг складає 6750,00грн., де 1680,00грн. - транспортно-експедиційні послуги поза межами території України; 3820,00грн. - транспортно-експедиційні послуги на території України; 1250 грн. - транспортно-експедиційні послуги на території України.
Поряд з цим, позивачем надано рахунок-фактуру перевізника ФОП Міллер В.Т. від 12.05.2014р. №ОУ-0000019, в якому вказана вартість перевезення вантажу на суму 5500,00грн. - транспортна послуга по маршруту Румунія - Україна м. Дніпропетровськ.
Крім того, декларант надав довідку про транспортні витрати від 12.05.2014р. №12/05-1, в якій визначена вартість перевезення за маршрутом м. Наводарі (Румунія) - п/п Рені 1680,00грн; п/п Рені - м. Дніпропетровськ (Україна) - 5320,00грн.
В контракті-заявці №07/05-1 вартість транспортно-експедиційних послуг складає 7000,00 грн. за маршрутом Constanta (Romania) - м. Дніпропетровськ.
Різна інформація про маршрут перевезення також вказана в CMR та МД від 13.05.2014р. №110100000/2014/211507 (відмовлена); у товаротранспортній накладній (CMR) №231422 визначений маршрут від м. Константа (Румунія), за митною декларацією від 13.05.2014р. №110100000/2014/211507 у графі 20 визначено м. Наводарі (Румунія).
У договорі-заявці на транспортно-експедиційне обслуговування №07/05-2 від 07.05.2014, укладеного між ТОВ «ГРАНД ЛОДЖИСТІКС КАМПАНІ» (замовник) та ФОП Міллер В.Т. (виконавець) вказана фрахтова сума перевезення 5500грн., місце завантаження - м. Константа, місце розвантаження - м. Дніпропетровськ.
Отже, на підтвердження транспортної складової митної вартості товару позивачем до митного органу були надані рахунки із різною вартістю перевезення товару та різним маршрутом транспортування (відстань між м. Константа та м. Неводарі складає 20 км).
Крім того, рахунок-фактура перевізника №ОУ-0000019 від 12.05.2014р. визначає розмір оплати саме за транспортну послугу. У довідці про транспортні витрати також чітко вказано, що дана оплата здійснюється саме за транспортні витрати. Рахунок-фактура №СФ-0000270 від 12 травня 2014 року визначає ті ж самі суми, але вже за транспортно-експедиційні послуги.
У договорі-заявці від 07.05.2014р. вказано, що сума у розмірі 5500,00грн. це є фрахтова сума перевезення.
При цьому у пунктах 3.1.5 і 3.1.6 цього договору передбачено, що замовник (ТОВ «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД») або вантажовідправник (S.C.ROMPETRОL RAFINARE S.A., Румунія) за дорученням замовника, зобов'язаний:
- під час завантажувальних робіт забезпечити пакування та закріплення вантажу, щоб гарантувати його цілісність під час транспортування;
- до прибуття транспортного засобу на місце завантаження підготувати вантаж до транспортування.
Проте, до митного оформлення позивачем не надано до митного органу жодних документів, які б підтверджували включення зазначених витрат (навантажувальних робіт) до митної вартості товарів.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 30.07.2013р. №30-07-2013 продавцем товару є фірма «ERMANO ENTERPRISE LTD» (United Kingdom, London), покупцем - ТОВ «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» (Україна).
Відповідно до даних, зазначених у графі 2 «відправник/експортер» МД №11010000/2014/212244, відправником товару є S.C.ROMPETRОL RAFINARE S.A.,Румунія.
Отже, з наведеного слідує, що товар постачався позивачу за непрямим зовнішньоекономічним контрактом, проте, декларант не надав митниці договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів.
З огляду на зазначене, надані позивачем до митного оформлення документи не містять відомостей, що однозначно свідчать про включення до ціни товару транспортної складової, яка б враховувала усі понесені продавцем витрати від місця завантаження товару до місця призначення (навантажувально-перевантажувальні витрати, витрати з експедирування вантажу тощо). Отже, наявні підстави для сумніву у повноті врахування транспортної складової у заявленій декларантом митній вартості товару.
Відсутність зазначених відомостей унеможливила здійснити обчислення транспортної складової заявленої митної вартості товару.
Як зазначалося вище, відповідно до п.2 ст.52 МК України декларант зобов'язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Однак, в результаті проведеного відповідачем митного контролю встановлено, що документи, подані на підтвердження заявленої митної вартості, містять розбіжності та не містять документально підтверджених відомостей щодо складових митної вартості.
До того ж, декларантом в порушення вимог п.2.2, 2.3 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом МФУ від 30.05.2012р. №631, не було забезпечено перекладу документів українською мовою для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів.
За таких обставин, у відповідача, на думку суду, обґрунтовано виникли сумніви щодо правильності визначення митної вартості товару із застосуванням методу визначення митної вартості товарів за ціною контракту.
У зв'язку із цим Дніпропетровською митницею під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів обґрунтовано та правомірно направлено позивачу електронні повідомлення, якими зобов'язано декларанта надати додаткові документи, а саме: оригінали документів або засвідчені копії перекладів документів; договір із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти від виробника товару; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, та/або інформація біржових організацій про вартість товару.
Декларант на виконання вимог цих повідомлень надав додаткову угоду №3 від 18.02.2014р. до зовнішньоекономічного контракту та лист №2 від 13.05.2014р.
При цьому, позивачем не було надано: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також декларант повідомив про неможливість надання інших додаткових документів.
Додатково подані позивачем документи, які нібито усували розбіжності, були перевірені митним органом, що підтверджується повідомленням №4 від 13.05.2014р., в якому зазначалося, що надані для підтвердження транспортних витрат контракт-заявка, рахунок-фактура, довідка про транспортні витрати не є недійсними документами, але вони належним чином не відображають одну із складових транспортно-експедиційних витрат (витрати на митне оформлення в митниці відправлення), а також не підтверджують документально та жодними чином не обґрунтовують різницю у тарифі на перевезення, яка утворюється між тарифом, що має місце внаслідок вирахування з транспортно-експедиційних витрат поза межами України (1680 грн.) 30дол. США на митне оформлення в митниці відправлення (5,51 грн. за км.) порівняно з тим тарифом, який мав місце по території України (6,94 грн. за км).
Так, відповідно до законодавства Європейського Союзу поняття «транспортні витрати» включає всі витрати, як основні (main), так і непрямі витрати (incidental ) здійснені у зв'язку з переміщенням товарів.
До переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з п.5 частини десятої ст.58 МК України входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Відповідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001р. №65, собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов'язані підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а тако-виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.
У підпункті 8 пункту 29 Методичних рекомендацій зазначено, що до собівартості перевезень включаються також витрати, пов'язані з реалізацією перевезень (робіт, послуг), зокрема, оплата послуг транспортно-експедиторських, страхових та посередницьких організацій (включаючи комісійну винагороду).
Враховуючи викладене, плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, нерозділеної до та після перетину митного кордону України, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, частини четвертої, десятої ст.58 МК України), Податкового кодексу України (пункту 190.1 статті 190) є обов'язковою для включення до бази оподаткування таких товарів.
При цьому, після вступу України до COT Угода про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ) та Тлумачні примітки до неї є частиною законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України.
Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III Кодексу і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару.
Приміткам та додатковими положеннями до статті VII Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі визначено, що сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна
вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не
включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної
вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної
За митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди). Відповідно до статті VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
Пунктами 5-7 частини 10 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, як: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (п.5 ч.10 ст.58); витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (п.6 ч.10 ст.58); витрати на страхування цих товарів (п.7 ч.10 ст.58).
Дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню, тобто, митниця повинна мати можливість їх перевірити (наприклад, чи включені в ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати (за наявності) на страхування, перевантаження, складування, зберігання товару за межами митної території України, пов'язані з транспортуванням цього товару).
З огляду на зазначене, надані позивачем документи не містять відомостей, що однозначно свідчать про включення до ціни товару транспортної складової, яка б враховувала усі понесені продавцем витрати від місця виробництва товару до місця призначення (перевезення, складські витрати, навантажувально-перевантажувальні витрати, витрати з експедирування вантажу).
Відсутність зазначених відомостей унеможливила здійснити обчислення транспортної складової заявленої митної вартості товару.
За загальним правилом Інвойс (англ.invoice) - це документ в міжнародній комерційній діяльності, що надається продавцем іноземному покупцеві. В інвойсі позначені: товари, їх кількість, ціна та умови поставки, характеристики товару (колір, вага і т.п.), відомості про постачальника і покупця.
Таким чином, є не зрозумілим, яким чином позивач оплатив 06 травня 2014 року вартість спірного товару, що конкретно був визначений в інвойсі лише 08 травня 2014 року.
Отже, надані позивачем документи не відповідали положенням ч.2, ч.8 ст.52, ч.10 ст.58 Митного кодексу України та не містили відомостей, що підтверджені документально, визначені кількісно і достовірні для підтвердження числових значень митної вартості товару, відповідно до п.5 ст.55 Митного кодексу України відповідачем проведено консультації з приводу обрання методу визначення митної вартості згідно з ч.3 ст.57 Митного кодексу України. Здійснено обмін наявною у митного органу та декларанта інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, що підтверджують митну вартість товару, зокрема, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та інші платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
У п.3.1 зовнішньоекономічного контракту від 30.07.2013р. №30-07/2013 визначено, що окремою партією товару є кількість та асортимент товару, вказаний в черговому рахунку-пропозиції к цьому контракту.
Таким чином, однозначно ідентифікувати за наданими банківським платіжним документом саме оцінювану партію товару не є можливим.
Отже, надані позивачем платіжні документи також не підтверджують заявлену ним митну вартість.
За наведених обставин, подані позивачем документи не вказують на достовірні числові значення складових митної вартості за зазначеною поставкою та не усувають виявлених під час митного контролю розбіжностей.
Частиною 9 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що розрахунки згідно з цією статтею (для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору) робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Згідно із положеннями частини другої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю у разі, якщо:
- заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів;
- невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару;
- неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України;
- відсутності у документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
У зв'язку із неможливістю застосування першого методу визначення митної вартості товарів посадовою особою Дніпропетровської митниці було розглянуто можливість застосування наступних методів визначення митної вартості.
Відповідно ч.4 ст.57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
На виконання вимог наведеної норми законом митним органом проведено консультацію щодо застосування методів визначення митної вартості та обмін наявною інформацією стосовно митної вартості імпортованого товару за умови додержання вимог щодо її конфіденційності з декларантом позивача.
Відповідно до ст.59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник.
За результатами контролю співставлення, проведеного відповідно до статті 337 Митного кодексу України, відповідачем встановлено, що рівень заявленої декларантом митної вартості товару становить 1,73 дол. США/кг.
Разом з тим, у базі митного органу наявна інформація про митне оформлення ідентичних товарів за МД №100270001/2014/277599 від 12.05.2014р., за якою здійснювалась поставка ідентичного товару поліетилену В20/03, на умовах поставки FCA, так само від фірми «ROMPETROL RAFINARE SA», країна відправлення - Румунія, з рівнем митної вартості 1,77 дол.США/кг.
З урахуванням означеного, посадова особа митниці, відповідно до ст.55 Митного кодексуУкраїни прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товару №110100000/2014/200069/1 від 14.05.2014р., відповідно до якого митну вартість скориговано до 1,77 дол.США/кг на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням методу визначеної митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.
Також, посадовою особою митниці зазначено про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61Митного кодексу та здійснено відповідний розрахунок.
Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів прийнято митницею відповідно до норм чинного законодавства.
Відповідно до ст.264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Відповідно до положень ч.7 ст.55 Митного кодексу України, у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов'язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч.6 ст.307 цього Кодексу.
При цьому, позивач скористався наданим правом і спірний товар був випущений у вільний обіг за МД від 14.05.2014р. №110100000/2014/211645 та №110100000/2014/211917 від 16.05.2014р., проте жодних документів щодо підтвердження митної вартості товару за МД від 13.05.2014 року №110100000/2014/211507 під час дії гарантійних зобов'язань позивачем надано не було.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови прийняті відповідачем обґрунтовано та правомірно, з урахуванням норм чинного законодавства та всіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення.
Таким чином, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачу було відмовлено у задоволені позовних вимог, а отже відповідно до ст.94 КАС України сума сплаченого судового збору останньому не повертається.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова