Справа № 265/3533/17
Суддя: Міхєєва І. М.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/3533/17
Провадження №2-а/265/189/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

за участю секретаря судового засідання Федорової А.С.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у переведенні з пенсії по інвалідності відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-Х11 протиправними та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України (надалі за текстом Лівобережне УПФУ) призначити, розрахувати та виплачувати пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-Х11, починаючи з 12 вересня 2016 року у розмірі 60% від середньомісячного заробітку за останні 24 календарних місяці роботи перед звернення за пенсією з урахуванням усіх виплат, з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позову зазначає, що з 12.09.2016 року перебуває на обліку в Лівобережному УПФУ, як отримувач пенсії по інвалідності (2 група загального захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 13.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за Законом України «Про державну службу». Рішенням №19 від 25.04.2017 року відповідач відмовив в задоволенні вказаної заяви, посилаючись на відсутність у позивача права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-У111, який набув чинності 01.05.2016 року та згідно частини 3 статті 3 даного Закону, дія цього нормативно-правового акту не поширюється на суддів.

Вважаючи такі дії протиправними, просив суд зобов'язати відповідача призначити та розрахувати йому пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-Х11, починаючи з 12 вересня 2016 року, тобто з моменту звернення до Лівобережного УПФУ.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав суду письмові пояснення, в яких вказав, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України «Про державну службу». На час звернення до управління за призначенням пенсії та по теперішній час ОСОБА_1 працює на посаді судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області. Відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ, який набув чинності з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ, не визначено окремий порядок призначення державним службовцям пенсії по інвалідності. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну службу», дія цього нормативно-правового акту не поширюється зокрема на суддів. Отже, на момент звернення до управління із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1, працював на посаді судді, яка відповідно до Закону №889 не відноситься до посад державних службовців. Таким чином, рішення Лівобережного УПФУ №19 від 25.04.2017 року є законним, обґрунтованим та відповідає діючим нормам пенсійного законодавства. Натомість вимоги позивача вважають безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 12.09.2016 року перебуває на обліку в управлінні, як отримувач пенсії по інвалідності (2 група загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 13.04.2017 року до Лівобережного УПФУ ОСОБА_1 звернувся із заявою про переведення пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно з Законом України «Про державну службу». До заяви було додано наступні документи: належним чином завірена копія трудової книжки, довідка Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 04.04.2017 року про стаж роботи, територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 06.04.2017 року №04-1204 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), від 06.04.2017 року №04-1206 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), копії паспорту та ідентифікаційного коду.

Рішенням Лівобережного УПФУ №19 від 25 квітня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Рішення обґрунтовано п.п.12 п.3 ст. 3 дія Закону України «Про Державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, а саме не поширенням норм Закону на суддів.

Як вбачається з довідки Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.04.2017 та копії трудової книжки від 11.04.2002, ОСОБА_1 має загальний стаж роботи 17 років 06 місяців 02 днів, з них стаж роботи на прокурорських посадах - 7 років 07 місяців 14 днів, стаж роботи на посадах судді - 7 років 4 місяці 18 днів (станом на день звернення до Лівобережного УПФУ із заявою про переведення пенсії). З 26.11.2009 року по теперішній час позивач працює на посаді судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апарату, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України «Про державну службу».

Згідно п.1 ч.2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про державну службу» №889 визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п. 10 розділу 11 прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про державну службу» від 10.12.0215 №889-VІІІ, який набрав чинності 01.05.2016 зазначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, в даному випадку правовідносини, які виникли, регулює Закон України «Про Державну службу» в редакції від 16.12.1993 р.

Як зазначено у п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, який набрав чинності 01.05.2016 року «стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством».

Перелік посад державної служби, які обіймали особи - державні службовці, що належать до певної категорії посад, передбачених Законом №3723, визначається Кабінетом Міністрів України ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Відповідно до частини 1 та 2 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994, № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби", визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. До стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців, зокрема, на посадах суддів, прокурорів.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 затверджений новий Порядок обчислення стажу державної служби, яким стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 p. N 889-VIII "Про державну службу" та до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах суддів, прокурорів.

Згідно досліджених судом документів в період з 11.04.2002 по 25.11.2009 року позивач працював на прокурорських посадах, з 26.11.2009 по теперішній час на посаді судді. Отже, ОСОБА_1 є державним службовцем, який на день звернення до Лівобережного УПФУ (13.04.2017 року) мав стаж роботи на посадах державних службовців більше 17 років 6 місяців 2 дні.

З огляду на викладене, відповідач повинен перерахувати призначену у вересні 2016 року пенсію по інвалідності (2 група) відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. з урахуванням норми, яка діяла на момент отримання 2 групи інвалідності, оскільки юридичний факт - призначення пенсії по інвалідності на підставі присвоєння 2 групи настав 12 вересня 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р зазначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а - особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частина 6 ст. 37 даного Закону передбачено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами І або ІІ групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Пунктом 12 частини 3 статті 3 Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 року передбачено, що дія цього Закону не поширюється на суддів. Отже, з часу набрання чинності, а саме: з 01.05.2016 року посада судді, яку продовжує обіймати позивач, відповідно до Закону №889 не відноситься до посад державних службовців.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.22 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, у зв'язку із припиненням державної служби, відповідач повинен був перерахувати призначену пенсію по інвалідності, відповідно до ч.6 ст.37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р., як для особи, яка припинила державну службу в розмірі 60 % від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 4 Порядку №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. При цьому, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби).

З наведених підстав суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, з часу виникнення права на пенсію, а саме: з часу встановлення ІІ групи інвалідності з 12 вересня 2016 року. У свою чергу, дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, як держслужбовцю, з посиланням на вимоги ст.90 Закону України "Про державну службу", є неправомірними.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 159-163 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати дії Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області, які полягають у відмові ОСОБА_1 у призначені пенсії держаного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, № 3723-Х11, протиправними.

Скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області від 25.04.2017 року № 19 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723- Х11.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області призначити, розрахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, № 3723-Х11, починаючи з 12 вересня 2016 року у розмірі 60% від середньомісячного заробітку за останні 24 календарних місяці роботи перед зверненням за пенсією з урахуванням усіх виплат, з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постанова суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя ____________________ І.М. Міхєєва