Справа № 21-794а 17
Суддя: Канигіна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Верховного Суду України у справі № 21-794а 17
3 липня 2017 року Верховний Суд України на спільному засіданні всіх судових палат розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) та Верховної Ради України (далі - ВРУ) про визнання незаконним рішення та постанови.
У заяві представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 порушувала питання про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2012 року з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).
За результатами перегляду заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.
Постанову Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.
Будучи незгодна з цим рішенням, висловлюю окрему думку з таких підстав.
Неприйняття нового судового рішення Верховний Суд України мотивував тим, що відповідно до наданих йому повноважень позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх.
Вважаю, що у цій справі Верховний Суд України мав можливість ухвалити нове рішення.
Згідно із підпунктом а) пункту 2) частини другої статті 243 КАСУ за наявності підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 247 цього Кодексу, суд має право скасувати судове рішення (судові рішення) та ухвалити нове судове рішення чи змінити судове рішення.
Судові рішення щодо ОСОБА_1 переглядалися з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 247 КАСУ.
Раніше за результатами перегляду рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобовʼязань при вирішенні справи судом Верховний Суд України у постановах від 3 березня 2014 року в справі № 5-49кс 13 та 27 квітня 2015 року в справі № 5-7кс 15 висловлював правову позицію, яка полягала у тому, що за умови відсутності самого предмета судового розгляду необхідність застосування процедури повторного судового розгляду виключається, а тому з метою забезпечення реалізації прав заявника з процесуального погляду Верховний Суд України прийняв рішення про скасування судових рішень та закриття провадження у справі, тобто прийняв остаточне рішення у справі.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у рішенні у справі «Куликов та інші проти України» зазначив, що станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інституційні зміни. У зв'язку з цим Суд не в змозі на даний час оцінити ефективність відновлення національного провадження, якщо заявники цього вимагатимуть (пункт 148).
Під час прийняття 3 липня 2017 року рішення у зазначеній справі Верховний Суд України був обізнаний про зміни законодавства, у тому числі щодо припинення діяльності такого державного органу як Вища рада юстиції, позбавлення Верховної Ради України повноважень примати рішення про звільнення суддів, а також можливого припинення діяльності та ліквідації з дня початку роботи Верховного Суду Вищого адміністративного суду України відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402-VІІІ від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» Закон України (далі Закон № 1402-VІІІ).
Внесеними змінами в Конституцію України законом України № 1401-VІІІ від 2 червня 2016 року із статті 126 виключена така підстава для звільнення судді як «за порушення присяги».
Статтею 109 Закону № 1402-VІІІ встановлено строк застосування дисциплінарного стягнення до судді не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження. Три роки з моменту вчинення проступку сплили (питання одного чи трьох років у цієї окремій думці не піднімаю, є позиція Верховного Суду України з цього приводу). Норми про припинення строку притягнення до дисциплінарної відповідальності судді тимчасовою працездатністю або перебуванням судді у відпустці чи здійсненням відповідного дисциплінарного провадження на час вчинення дій, за які заявницю було звільнено, не існувало, тому не може бути застосовано на сьогодні.
Із матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 було звільнено Верховною Радою України за поданням Вищої ради юстиції, за яким вже приймалось рішення парламентом, тобто у справі містяться відомості про повторне направлення рішенням ВРЮ від 27 вересня 2011 року до ВРУ подання про її звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги.
З огляду на викладене, для прийняття кінцевого рішення у зазначеній справі встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх не потрібно.
Рішення про направлення справи на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України може ускладнити її вирішення у розумні строки, не буде сприяти й виконанню рішення Європейського суду з прав людини у сенсі вживання заходів індивідуального характеру.

Суддя

Верховного Суду України Г.В. Канигіна