Справа № 226/429/17
Суддя: Салькова В. С.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/429/17
Провадження № 2-а/226/36/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.07.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пікало К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправними відмови у призначенні допомоги при народженні дитини та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила дитину - ОСОБА_2. У зв'язку із бойовими діями влітку 2016 року вона разом з дитиною була змушена переїхати з міста Тореза Донецької області до міста Мирнограда. 06.09.2016 року їй відповідачем були видані довідки про взяття її та дочки на облік внутрішньо переміщених осіб. Крім того, вона звернулась до відповідача із документами про призначення допомоги при народженні дитини у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», однак з моменту звернення не отримала жодної виплати. В січні 2017 року вона дізналася, що їй відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі положень Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, оскільки вона не мешкає за місцем фактичного проживання. Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки нею виконані всі вимоги щодо звернення до управління. Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» не передбачає підстав, які б надавали відповідачеві право відмовляти їй у призначенні та виплаті допомоги. Наголошує, що нею фактично пред'явлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, тому саме інтересам дитини має бути привернена першочергова увага. Просить суд визнати протиправною відмову відповідача у призначенні їй допомоги при народженні дитини, зобов'язати відповідача призначити і здійснити виплату такої допомоги згідно з її заявою від 06.09.2016.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник за договором адвокат Санамян О.О. не з'явилися. Згідно з наявними заявами, просили розглянути справу за їх відсутності і постановити рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 в судове засідання також не прибула, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача з урахуванням надісланих раніше письмових заперечень. Так, відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на таке. ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою про призначення допомоги при народженні дитини 12.09.2016, вона є внутрішньо переміщеною особою. Крім заяви встановленого зразка, позивач надала і заяву про те, що раніше вона перебувала на обліку в УСЗН Жовтневого (Центрального) району м. Маріуполя як отримувач допомоги при народженні дитини. Однак за відповіддю вказаного управління, отриманою на запит відповідача, ОСОБА_1 на обліку не перебуває і ніяких виплат не отримувала. Також було з'ясовано, що ОСОБА_1 отримувала допомогу на першу дитину по 31.12.2014. Отже, позивач взагалі не зверталась за призначенням допомоги при народженні другої дитини в порушення 12-місячного терміну звернення за даним видом допомоги. Стаття 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначає, що допомога призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Таку ж саму норму дублює і Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми від 27.12.2001 № 1751 зі змінами. З огляду на зазначене, управлінням 12.04.2017 було прийняте рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини. Таким чином, у відповідача відсутні підстави для поновлення допомоги, оскільки позивачем порушені строки звернення за призначенням даного виду допомоги. Вважає рішення правомірним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Оскільки визначене ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи і дотримання вказаного завдання є обов'язковим в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, то з огляду на приписи ст. 41, ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 6), ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Донецьку.

Згідно з довідками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 06.09.2016 (а.с. 7, 8), позивача та її дитину структурним підрозділом з питань соціального захисту населення у м. Мирнограді Донецької області взято на облік як осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

За відомостями зазначених вище довідок, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, фактичне місце проживання - АДРЕСА_2

ОСОБА_1 звернулась до відповідача з питання призначення їй допомоги при народженні дитини, факт звернення визнається сторонами, тому не підлягає доказуванню у справі. Водночас, судом встановлено, що датою звернення позивача є 12.09.2016 (а.с. 43-44), а не 06.09.2016, як нею зазначено у позові.

Як зазначає позивач, не отримавши жодної виплати від управління, в січні 2017 вона дізналася, що їй відмовлено у призначенні допомоги у зв'язку з її відсутністю за фактичним місцем проживання в м. Мирнограді.

Такі доводи ОСОБА_1 ґрунтуються на відповіді управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, отриманої на запит адвоката Санамян О.О.

Так, у відповіді № Вх.С-5 від 17.01.2017 зазначено, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого рішенням Мирноградської міської ради № 20 від 16.11.2016, з підстави відсутності ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання (а.с. 9).

В той самий час, у своїх письмових запереченнях на позовну заяву управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради посилається на іншу причину відмови ОСОБА_1 у призначенні допомоги - її звернення з цього приводу за межами встановленого законом 12-місячного строку з дня народження дитини.

Так, за зверненням ОСОБА_1 управлінням соціального захисту населення Мирноградської міської ради 12.04.2017 було прийняте рішення (а.с. 42) про відмову останній у призначенні допомоги при народженні дитини відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми від 27.12.2001 року № 1751 у зв'язку з тим, що звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше, ніж через дванадцять календарних місяців після народження дитини.

Повідомлення про відмову у призначенні допомоги надсилалося позивачеві відповідачем на адресу фактичного проживання в м. Мирнограді (а.с. 42), однак підтверджень його отримання ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Враховуючи вищезазначене, суд вбачає, що про дійсну причину відмови у призначенні допомоги ОСОБА_1 відомо не було, більш того, рішення відповідача прийняте 12.04.2017, тобто після пред'явлення позову позивачем 23.03.2017.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, при розгляді справи суд має всебічно з'ясувати обставини, що змусили позивача звернутися до суду, і, в разі встановлення порушеного права, захистити його відповідним судовим рішенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народила дитину і звернулася до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, фактично таку допомогу не отримала, тому у суду наявні всі підстави з'ясовувати, чи не були порушені при цьому права позивача, не зважаючи на неповне зазначення нею відомостей справи у позовній заяві та фактичну наявність іншої причини відмови у призначенні допомоги.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_5 допомоги про народженні дитини.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлює, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ч.ч. 7, 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

За пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001, Допомога при народженні дитини призначається за умови, що

звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через

12 календарних місяців після народження дитини. Така ж сама норма закріплена і статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Тобто, вказаними нормами передбачені обмеження, які стосуються строку подання заяви про призначення виплати допомоги.

Суд вбачає, що позивачем дійсно пропущений вищезазначений строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, однак його пропущено з поважних причин з огляду на те, що позивач ще влітку 2016 року мешкала на непідконтрольній владі України території, а після переїзду на підконтрольну Україні територію в м. Мирноград отримала довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа тільки 06.09.2016, а 12.09.2016 вже звернулася за призначенням допомоги.

Також суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, суд зазначає, що, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги, а тому суд задовольняє позовні вимоги частково, уточнюючи дату звернення позивача за призначенням допомоги - 12.09.2016, а не 06.09.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, дійшовши до висновку про задоволення позовних вимог, суд, з урахуванням вимог статті 11 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з огляду на таке.

Як встановлено судом, про відмову у призначенні допомоги позивач дізналася з листа відповідача від 17.01.2017, надісланого за адвокатський запит представника позивача адвоката Санамян О.О., при цьому з цієї відповіді (а.с. 9) вбачається, що підставою відмови є фактичне непроживання ОСОБА_1 за вказаною нею адресою.

В той самий час, згідно з наданим відповідачем рішенням від 12.04.2017 про відмову у призначенні допомоги, у призначенні допомоги відмовлено у зв'язку зі зверненням ОСОБА_1 за призначенням допомоги пізніше, ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Таким чином, суд вважає, що позивачеві було відомо саме про незадоволення її заяви, але не про конкретний документ, прийнятий за наслідками вирішення вимоги. Крім того, оскільки із відповідною заявою вона звернулась 12.09.2016, нарахуванню та виплаті підлягає допомога саме з цієї дати, а не з 06.09.2016, як вимагає позивач. З цих підстав, переслідуючи мету повного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, визнати неправомірним та скасувати рішення управління від 12.04.2017 про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини та зобов'язати відповідача призначити і здійснити виплату такої допомоги з 12.09.2016 за заявою ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 7, 17-19, 71, 99, 159, 161-163 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 12.04.2017 про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини - визнати неправомірним і скасувати.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області призначити і здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3, допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 06.09.2016 за її заявою від 06.09.2016.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: В.С. Салькова