Справа № 522/19178/16-а
Суддя: Погрібний С. О.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/25/17
П О С Т А Н О В А

Іменем УКРАЇНИ

«31» липня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси як адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції та інспектора 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одеса Плєсконоса Кирила Аркадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Третьої роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одеса Плєсконоса К.А. від 20.09.2016 року про накладення на позивача, ОСОБА_1, адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Представник позивача надав суду клопотання, відповідно до змісту якої просив суд розглянути справу за його відсутності у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання особисто.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про його дату, час та місце слухання справи. Втім, цей учасник справи скористався своїм правом й висловив правову позицію з приводу вказаних правовідносин, шляхом надання суду письмових заперечень від 06 липня 2017 року та, як наслідок, суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

З приводу визначення предметної та територіальної підсудності адміністративної справи.

За правилом частини 1 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач в порядку адміністративного судочинства оскаржує дії відповідача під час здійснення уповноваженими посадовими особами органу патрульної поліції дій під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на це предмет спору відноситься до підсудності місцевого загального суду за місцем проживання позивача. Останнє узгоджується з правилом частини 2 статті 19 КАС України.

Щодо фактичних обставин по справі.

З матеріалів судової справи слідує, що постановою інспектора 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одеса Плєсконоса Кирила Аркадійовича, серії АР №121118 від 20 вересня 2016 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП України за порушення п. 2.9 (д) Правил дорожнього руху, зокрема користування засобами зв'язку, тримаючи їх у руці, під час руху транспортного засобу.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що позивач ОСОБА_1 20 вересня 2016 року приблизно об 17:10 годині, рухаючись по проспекту Шевченка поблизу будинку № 4а, що у м. Одесі, під час управління транспортного засобу розмовляв по мобільному телефону, тримаючи його у своїй руці.

Щодо надання правової оцінки оспорюваній постанові та обґрунтованості її ухвалення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 «Про Правила дорожнього руху». Згідно з п. 2.9 (д) ПДР України, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, порушення водіями правил користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), - тягнуть за собою накладення штрафу розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Правилом частини 2 статті 222 КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень..

Частиною 1 ст. 277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

До переліку адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, не відносяться правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З врахуванням наведеного, ухвалення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, серії АР № 121118 від 20 вересня 2016 року, на місці його вчинення є порушенням процесуальних норм, закріплених у КУпАП, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Окрім цього, частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо дій позивача й порушення останнім Правил дорожнього руху.

Як слідує з представленого т.в.о. начальника Управління патрульної поліції у місті Одесі Ткаченком В.Ю. відтвореного відеозапису з нагрудної відеокамери співробітника поліції - позивач дійсно, у порушення правил, встановлених положеннями п. 2.9 (д) ПДР України, керував транспортним засобом, зокрема, починаючи рух транспортного засобу після зупинки останнього поблизу службового автомобілю співробітників поліції, при цьому користуватися засобами зв'язку - мобільним телефоном, тримаючи його у своїй руці.

Вказане, а також та обставина, що на законну вимогу співробітника поліції, після вмотивованого повідомлення причини зупинки транспортного засобу позивача, про надання посвідчення водія ОСОБА_1, останній відреагував не одразу й витребувані документи надав лише згодом - іншому співробітнику поліції, слугують підтвердженням недобросовісної поведінки позивача й порушення ним правил, встановлених п. 2.9 (д) ПДР України.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, пояснення позивача про відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху, зокрема, відсутності факту спілкування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, тримаючи їх у руці, - спростовані.

Щодо дій співробітників поліції.

При цьому, з наданого відповідачем відеозапису суд встановив ознаки недобросовісності в поведінці співробітників поліції, зокрема, суд встановив факт порушення співробітниками поліції п.15.9 (ж) Правил дорожнього руху України - ними здійснено зупинення службового автомобіля таким чином, що унеможливився як зустрічний роз'їзд, так і об'їзд транспортного засобу іншими учасниками дорожнього руху, що заборонено наведеними імперативними нормами.

Як слідує з відтвореного відеозапису, обставини дозволяли зупинити інший автомобіль таким чином, щоб це не перешкоджати руху іншим транспортним засобам. Це додатково доводиться тим, що згодом місце зупинки вказаного автомобіля було змінено співробітником поліції, що також свідчить про можливість належних дій у вказаних обставинах, що склалися спочатку.

Відповідно до п. 15 (ж) зупинка забороняється у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився.

Наведене дає судові підстави для висновку, що порушення співробітниками поліції зупинки іншого транспортного засобу спровокувало наступні порушення зі сторони позивача в цьому провадженні.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, встановивши вину ОСОБА_1 у вчинені вказаного правопорушення, судом констатується порушення правил притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, що зобов'язує суд зробити висновок щодо протиправності оскаржуваної постанови та необхідності скасування постанови серії АР № 121118 від 20 вересня 2016 року.

Згідно зі ст. 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може скасувати постанову і закрити провадження.

За правилом частин 1 та 2 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Враховуючи, що на час розгляду цієї справи судом спливло більш ніж три місяці з дня його вчинення, суд зобов'язаний закрити провадження у справі у зв'язку закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 96, 122, 280, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 11, 69, 71, 86, 102, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, СУД -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною й скасувати постанову, серії АР № 121118 від 20 вересня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, ухвалену інспектором патрульної поліції 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одеса Плєсконосом Кирилом Аркадійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,0 гривень за порушення положень частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити провадження по цій справі у зв'язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

31.07.2017