Справа № 753/6515/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/6515/17 Головуючий у 1-й інстанції: Коренюк А.М.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Файдюка В.В.

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського РР ПП ГУ НП у Кіровоградській області старшого сержанта Кульчицького Романа Васильовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

визнати протиправними дії поліцейського РР ПП ГУ НП у Кіровоградській області старшого сержанта Кульчицького Романа Васильовича щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії БР №283194 від 29 березня 2017 року.

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії БР №283194 від 29 березня 2017 року та провадження у справі закрити.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить постанову Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги - задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача - підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції - скасуванню у частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити, а у решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, поліцейським РР ПП ГУ НП у Кіровоградській області старшим сержантом Кульчицьким Романом Васильовичем відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №283194 від 29 березня 2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до зазначеної постанови, позивачем порушено п. 16.11 Правил дорожнього руху внаслідок того, що 29 березня 2017 року о 15 год. 25 хв., керуючи автомобілем «Тойота» ДНЗ НОМЕР_1, на 247-му км. а/д «Київ-Одеса», виїжджаючи з другорядної дороги Р06 «Ульяновка-Миколаїв» на головну дорогу «Київ-Одеса» не пропустив автомобіль, який рухався по головній дорозі М05 «Київ-Одеса».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б спростовували факт порушення п. 16.11 ПДР.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору не враховано приписи ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та офіційного з'ясування всіх обставин справи.

Згідно ч. 1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п. 16.11 ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Як вбачається з доводів позову та апеляційної скарги, позивач заперечує наявність у його діях події та складу правопорушення.

Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджують порушення позивачем п. 16.11 ПДР.

В оскаржуваній постанові відсутні відомості щодо порушення позивачем п. 61.11 ПДР, за яке передбачена адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу відповідно до вимог ст.. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Об'єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідачем зібрано не було.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо недоведеності відповідачем всупереч ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, наявності доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також правомірності складання та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, позовні вимоги у частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, є спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до поліцейського РР ПП ГУ НП у Кіровоградській області старшого сержанта Кульчицького Романа Васильовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити, а у решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 160, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року - задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій поліцейського РР ПП ГУ НП у Кіровоградській області старшого сержанта Кульчицького Романа Васильовича та про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Прийняти у цій частині нову постанову, якою позовні вимоги про визнання протиправними дій поліцейського РР ПП ГУ НП у Кіровоградській області старшого сержанта Кульчицького Романа Васильовича протиправними та про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправними дії поліцейського РР ПП ГУ НП у Кіровоградській області старшого сержанта Кульчицького Романа Васильовича щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії БР №283194 від 29 березня 2016 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії БР №283194 від 29 березня 2016 року.

У решті постанову Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через 5 днів з моменту направлення копії сторонам .

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання постановою законної сили.

Повний текст виготовлено 07.08.2017

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді: Н.В. Безименна,

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Файдюк В.В.

Безименна Н.В.