Справа № 806/2096/17
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року м. Житомир справа № 806/2096/17

категорія 10.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Лисайчука А.О.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача Ковальчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати дії Житомирської обласної державної адміністрації щодо відмови у задоволенні подання Олевської районної державної адміністрації щодо визначення ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з видачею відповідного посвідчення - протиправними;

- зобов'язати Житомирську обласну державну адміністрацію переглянути подання Олевської районної державної адміністрації щодо визначення ОСОБА_1 статусу особи яка потерпіла від аварії на ЧАЕС 1 категорії та визначити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з 27.12.2016 року із видачею відповідного посвідчення постраждалого від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

В обґрунтування позову позивач та його представник зазначили, що зважаючи на те, що позивач постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю і станом на 01.01.1993 року, проживав у цій зоні не менше чотирьох років, то у розумінні Закону України №796-ХІІ він беззаперечно є потерпілим від Чорнобильської катастрофи. У зв'язку з тим, що статус особи, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіологічного контролю, позивачу присвоєно у 2002 році, то на його думку він не може втратити такого статусу через зміни у законодавстві, що прийняті пізніше. Крім того позивач та представник позивача пояснили, що оскільки статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний довічно та його отримання було правомірним і відбулось до 01.01.2015 року, то зміни у законодавстві, на які як підставу для відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення позивачу посилається відповідач, ніяким чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, а відтак позивач вважає, що має безумовне право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії із видачею відповідного посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, оскільки йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, було встановлено другу групу інвалідності та встановлено причинний зв'язок інвалідності безпосередньо з Чорнобильською катастрофою.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.29-33). Також представник відповідача пояснив, що відмова у встановленні позивачу 1-ої категорії потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС пов'язана з тим, що 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким абзац п'ятий ч.2 ст.2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" виключено, а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Відтак, представником відповідача зазначено, що з 01.01.2015 року позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому відсутні підстави для віднесення позивача до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4-ої категорії та видачі відповідного посвідчення. Крім того представником відповідача пояснено, що Міністерство соціальної політики України у своїх письмових поясненнях з приводу заявлених позовних вимог зазначило, що медико-соціальною експертною комісією причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою ОСОБА_1 встановлено після набрання чинності Законом України №76, з урахуванням чого підстави для видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 відсутні.

Проаналізувавши досліджені по справі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, згідно з наявною у матеріалах справи копією посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у період з 1982 року до 01.01.1993 року, ОСОБА_1 присвоєно 4 категорію осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та 26.06.2002 року видано відповідне посвідчення Серія НОМЕР_1 (а.с. 12).

Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС №10553 від 30.09.2016 року встановлено, що захворювання ОСОБА_1 "Гастроінтестінальна пухлина тонкої кишки, кл.гр.ІІ" пов'язане із впливом аварії на ЧАЕС (а.с.16).

На підставі вказаного експертного висновку позивач звернувся до Житомирської обласної медико-соціальної комісії, яка встановила ОСОБА_1 з 09.02.2016 року ІІ групу інвалідності по захворюванню, яке пов'язане із впливом аварії на ЧАЕС та видала про це довідку серії 12 ААА №512282 від 27.12.2016 року (а.с.17).

Позивач звернувся до Житомирської обласної державної адміністрації та до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації з заявою про оформлення та видачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Листом від 03.01.2017 року №16 Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області повідомило про те, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" та Законом України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що м.Олевськ Житомирської області не відноситься до зони радіоактивного забруднення, а саме зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому підстави для визначення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видача відповідного посвідчення відсутні.

Листом від 09.02.2017 року №Є-331/10 Житомирська обласна державна адміністрація, розглянувши звернення ОСОБА_1 повідомила його про те, що оскільки на момент огляду 18.04.2016 року діяв Закон України від 28.12.2014 року "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", відповідно до якого позивач не має статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, адже зону радіоактивного забруднення виключено, то як наслідок не можуть застосовуватися норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказана відмова була оскаржена позивачем до суду, внаслідок чого постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року у справі №806/619/17 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у прийомі документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та невнесення подання до Житомирської обласної державної адміністрації щодо визначення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з видачею відповідного посвідчення. Визнано протиправними дії Житомирської обласної державної адміністрації щодо відмови у визначенні ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з видачею відповідного посвідчення. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації, переглянути звернення ОСОБА_1 та внести подання до Житомирської обласної державної адміністрації для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зобов'язано Житомирську обласну державну адміністрацію переглянути звернення ОСОБА_1 щодо визначення статусу особи яка потерпіла від аварії на ЧАЕС 1 категорії та з урахуванням подання Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації визначити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із видачею відповідного посвідчення постраждалого від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії (а.с.19-22).

30.05.2017 року постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №806/619/17 апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області задоволено частково, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Житомирської обласної державної адміністрації щодо відмови у визначенні ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Зобов'язано Житомирську обласну державну адміністрацію переглянути звернення ОСОБА_1 щодо визначення статусу особи яка потерпіла від аварії на ЧАЕС 1 категорії. У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.23-27).

На виконання вказаного, позивач звернувся до Олевської районної державної адміністрації з проханням внести подання на переоформлення посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії на посвідчення постраждалого від аварії на ЧАЕС 1 категорії з підстав отримання захворювання яке пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС, додавши підтверджуючі документи.

Розглянувши вказане звернення позивача Олевська РДА 09.06.2017 року внесла подання на розгляд Житомирської ОДА щодо оформлення та видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалого від аварії на ЧАЕС 1 категорії (а.с.15).

Розглянувши вказане подання, Житомирська ОДА листом від 10.07.2017 року №3200/36/2-17 відмовила у заміні посвідчення на 1 категорію постраждалого від аварії на ЧАЕС, мотивуючи відмову тим, що 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким абзац п'ятий ч.2 ст.2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" виключено, а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Відтак, з 01.01.2015 року позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому відсутні підстави для віднесення ОСОБА_1 до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4-ої категорії та видачі відповідного посвідчення.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд виходив із наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом України від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон України №796-ХІІ тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.9 Закону України №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами п.4 ч.1 ст.11 Закону України №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 01.01.1993 року проживав та відпрацював у цій зоні не менше чотирьох років, ОСОБА_1, у розумінні Закону України №796-ХІІ, безумовно є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

За змістом ст.ст.14 і 65 Закону України №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 (далі - Порядок №51).

За визначенням наведеним у Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до п.6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Ч.3 ст.15 Закону України №796-ХІІ передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Вказані положення Закону України №796-ХІІ кореспондуються з приписами п.10 Порядку №51 відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Отже, особи, які станом на 01.01.1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом України №796-ХІІ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону України №796-ХІІ до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статей 10, 11 і частини 3 статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 року №76-VІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України від 27.02.1991 року №791а-XII "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон України №791а-XII) та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, в тому числі і населений пункт в якому проживав позивач, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України №791а-XII залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Частина 2 статті 2 Закону України №791а-XII визначає категорії зон радіоактивно забруднених територій.

До 01.01.2015 року до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим ч.2 ст.2 Закону України №791а-XII.

Згідно з Законом України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" абзац п'ятий ч.2 ст.2 Закону України №791а-XII виключено, відтак, із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Законом України №76-VIII виключено також ст.23 Закону України №796-ХІІ, яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми, згідно Прикінцевих положень Закону України №76-VIII набрали чинності з 01.01.2015 року.

Спираючись саме на вищевикладені зміни у законодавстві, відповідач обґрунтовує свою відмову у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 року зону посиленого радіоекологічного контролю виключено із переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015 року.

Необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом України №796-ХІІ, є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", суд зазначає, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015 року.

У той же час висновки, до яких дійшов відповідач, пов'язуючи виключення такої зони, як зона посиленого радіоекологічного контролю, із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безумовно помилковим, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України №796-ХІІ не відбулось.

Крім того, виключення законодавцем з 01.01.2015 року з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015 року.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 року відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 року.

При цьому, наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 Серії НОМЕР_1, є діючим.

Тому, доводи відповідача про те, що дія посвідчення потерпілого категорії 4 позивача автоматично припинена з 01.01.2015 року, оскільки, як вже вказано судом, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, є помилковими.

Отже, на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.14 Закону України №796-ХІІ та п.10 Порядку №51 позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Статтею 12 Закону України №796-ХІІ передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

З матеріалів справи вбачається наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки ст.14 Закону України №796-ХІІ визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, медико-соціальною експертною комісією.

Встановлено, що позивач дійсно проходив огляд у МСЕК уже після набрання чинності Законом України від 28.12.2014 року №76-VІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", однак для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого 1 категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015 року, оскільки як вже встановлено, на момент проходження огляду у МСЕК позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

З приводу дотримання порядку розгляду подання позивача про встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення, суд зазначає наступне.

Абзацом третім п.10 Порядку №51 передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до абзаців четвертого та дев'ятого п.10 Порядку №51 посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п.10 Порядку №51 рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся із заявою на адресу повноважного органу - Олевської РДА, яка внесла подання на розгляд Житомирської ОДА щодо оформлення та видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, до вказаного подання були надані передбачені законодавством документи.

У той же час Житомирська ОДА, розглянувши подання Олевської РДА, листом від 10.07.2017 року №3200/36/2-17 відмовила у задоволенні подання.

При цьому відмова обумовлена тим, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" №76-VІІІ, яким виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, з 01.01.2015 року на даний час відсутні законодавчо обґрунтовані підстави визначення ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І та видачі відповідного посвідчення.

Отже, суд дійшов висновку, що дії Житомирської ОДА щодо відмови у задоволенні подання Олевської РДА щодо визначення ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з видачею відповідного посвідчення є протиправними.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 24.02.2017 року у справі №К/8003128/17 (№823/1809/16).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що у цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача визначити ОСОБА_1 статус особи, яка потерпіла від аварії на ЧАЕС 1 категорії із видачею відповідного посвідчення постраждалого від аварії на ЧАЕС 1 категорії, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд зазначає, що дискреційні функції Житомирської обласної державної адміністрації як суб'єкта владних повноважень щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на етапі, коли особа, яка звернулась, є інвалідом та вже має статус потерпілого 4 категорії, а також має докази на підтвердження причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, досить жорстко обмежені у законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови, зокрема, пов'язані із набранням чинності змінами, внесеними Законом України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" про виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що на думку відповідача взагалі позбавляє позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, - не належить до передбачених законом підстав відмови в наданні позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, позаяк право позивача на отримання статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача, необхідно зобов'язати відповідача встановити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача переглянути подання Олевської РДА щодо визначення ОСОБА_1 статусу особи, яка потерпіла від аварії на ЧАЕС 1 категорії та визначення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з 27.12.2016 року, суд дійшов висновку про те, що вони задоволенню не підлягають, оскільки таке подання разом із документами відповідачем вже розглядалось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Житомирської обласної державної адміністрації щодо відмови у задоволенні подання Олевської районної державної адміністрації щодо визначення ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з видачею відповідного посвідчення.

Зобов'язати Житомирську обласну державну адміністрацію встановити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати відповідне посвідчення.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 07 серпня 2017 р.