Справа № 816/943/17
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/943/17

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі головуючого судді Клочка К.І., суддів: Удовіченка С.О., Канигіної Т.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

12.06.2017 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України, відповідач-1), Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач-2), в якій з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с.61-62) просив стягнути з ГУ ДФС у Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.11.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі №816/364/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними та скасовано пункт 1 наказу ДФС України №636 від 21.08.2015, наказ ДФС України №559-о від 25.02.2016, наказ ГУ ДФС у Полтавській області №29-о від 26.02.2016; поновлено на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області з 27.02.2016; зобов'язано ГУ ДФС у Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2016 по 15.11.2016. За результатом апеляційного оскарження, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 змінено в частині визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу. Так, суд апеляційної інстанції зобов'язав ГУ ДФС у Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2016 по 15.11.2016 у розмірі 31164,65 грн. Проте, відповідачем-2 не виконано рішення суду в частині поновлення на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області, у зв'язку із чим позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.60).

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення (а.с.53-56) в яких зазначив, що рішення суду в частині виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2016 по 15.11.2016 виконано у повному обсязі. Посилання позивача на невиконання постанови у справі №816/364/16 в частині поновлення на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області вважає безпідставним. Зазначає, що у рішенні суду встановлений строк для подачі звіту про виконання рішення суду (16.11.2017), а оскільки вказаний судом строк ще не настав, то твердження ОСОБА_1 про невиконанні рішення суду не відповідає дійсності.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення, аналогічні за змістом запереченням, поданим відповідачем-1 (а.с.44-47).

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі №816364/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу ДФС України № 636 від 21.08.2015. Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України № 559-о від 25.02.2016. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС в Полтавській області № 29-о від 26.02.2016. Поновлено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС в Полтавській області з 27.02.2016. Зобов'язано ГУ ДФС в Полтавській області () нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2016 по 15.11.2016 з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Полтавській області () витрати на правову допомогу в розмірі 4593,33 грн. Постанова в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.7-17).

Вказане судове рішення змінено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017. Так, Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі №816364/16 змінено, виклавши абзаци шостий та сьомий резолютивної частини постанови в такій редакції: зобов'язати ГУ ДФС у Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2016 по 15.11.2016 у розмірі 31164,65 грн з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Полтавській області () в розмірі 854,36 грн та за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України () в розмірі 854,36 грн. В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі №816364/16 залишено без змін (а.с.18-28).

27.04.2017 відповідачем-2 виконано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 у справі №816364/16 в частині нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2016 по 15.11.2016 у розмірі 25087,58 грн /з визначеної судом суми 31164,65 грн відраховано 6077,07 грн обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів/ (а.с.58).

Однак, відповідачами не виконано рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з позовом про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, починаючи з 16.11.2016 по день постановляння рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія судів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною третьою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Як встановлено частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Ухвала суду за результатами розгляду заяви про звернення постанови до негайного виконання набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено у загальному порядку.

У відповідності до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

З огляду на те, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі №816/364/16 була допущена до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць, у ГУ ДФС у Полтавській області виник обов'язок негайного вжиття дій щодо поновлення позивача на посаді.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі №816/364/16 за позовом ОСОБА_1, до ДФС України, ГУ ДФС у Полтавській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування витрат на правову допомогу змінена постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 шляхом викладення абзацу шостого та сьомого у новій редакції. При цьому, постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі змінена чи скасована не була.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 у справі №816/364/16 набрала законної сили 16.03.2017 і також не була виконана ГУ ДФС у Полтавській області у вищезазначеній частині.

Колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, "…законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття "затримка", як "зволікання", "проволока", за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення".

Згідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 34 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9 рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься, зокрема у постанові Верховного Суду України від 23.06.2015 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 46047528).

Як встановлено колегією суддів, відповідачами ані одразу після проголошення, ані станом на день розгляду даного позову, не видано наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС в Полтавській області, а відтак, підтвердженим є факт затримки виконання відповідачем постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі №816/364/16.

За приписами статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є встановлений судом факт затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

У відповідності до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За приписами пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У відповідності до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність виконання роботодавцем рішення суду про поновлення на роботі, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду виходячи з кількості робочих днів протягом періоду такої затримки.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23.01.2012 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21355291).

У відповідності до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 у справі №816/364/16 середньоденна заробітна плата (середньоденне грошове забезпечення) ОСОБА_1 складає 173,62 грн (а.с.25).

Таким чином, враховуючи період затримки виконання вказаної постанови суду, за який позивач просить стягнути середній заробіток - з 16.11.2016 (дата по яку відповідачем-2 здійснено нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу) по 07.08.2017 (дата винесення рішення у цій справі), беручи до уваги кількість робочих днів протягом цього періоду ( 180 робочі дні - 11 у листопаді 2016 року, 22 у грудні 2016 року, 20 у січні 2017 року, 20 у лютому 2017 року, 22 у березні 2017 року, 19 у квітні 2017 року, 20 у травні 2017 року, 20 у червні 2017 року, 21 у липні 2017 року, 5 у серпні 2017 року), сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 31251,60 грн.

Суд зазначає, що норма статті 236 Кодексу законів про працю України носить імперативний характер, вона безумовно забезпечує конституційну гарантію захисту від незаконного звільнення через забезпечення якомога скорішого поновлення трудових прав працівника при поновленні його на роботі та гарантії захисту права на своєчасну оплату праці у разі поновлення трудових відносин між працівником та роботодавцем. Визначена в статті 236 Кодексу законів про працю України вимога виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі не залежить від вини у затримці того органу, який зобов'язаний безпосередньо нараховувати та виплачувати заробітну плату працівникові.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання відповідачів на те, що з метою забезпечення виконання постанови суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області з 27.02.2016, ними вживались заходи щодо поновлення позивача на посаді, а саме направлено на розгляд ДФС України заяву ОСОБА_1 про поновлення на займаній посаді та допуск до роботи.

Крім того, суд наголошує, що під час розгляду адміністративної справи №816/364/16 за позовом ОСОБА_1, до ДФС України, ГУ ДФС у Полтавській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування витрат на правову допомогу судом не застосовувалися норми статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України та не встановлювався строк для подачі звіту про виконання судового рішення у справі №816/364/16.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання відповідачів на те, що не настав встановлений судом строк (16.11.2017) для подачі звіту про виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення вказаної суми з ГУ ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України з даного питання, викладеною у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 у справі № 21-395а13, яка в силу частини другої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх судів України, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеної відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про стягнення з відповідача коштів.

За визначенням частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 29 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Гарнага проти України" зазначено, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі "Кудла проти Польщі" (<…>) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-ХІ).

Таким чином, суд, приймаючи постанову про задоволення позовних вимог, повинен не лише вирішити позовні вимоги у відповідності до принципів верховенства права та законності, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, у розумінні пункту 4 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України належним способом захисту права позивача у спірних відносинах є стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За приписами абз.5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 31251,60 грн, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 документально і нормативно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Полтавського окружного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення в розмірі 31251,60 (тридцять одна тисяча двісті п'ятдесят одна гривня шістдесят копійок) з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя К.І. Клочко
суддя суддя Т.С. Канигіна С.О Удовіченко