Справа № 754/3512/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/3512/17 Головуючий у 1-й інстанції: Грегуль О.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Горяйнова А.М., Троян Н.М.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про:

1) визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків, з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження від 12.02.2003 р. № 79, виданої Державною організацією медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс»;

2) зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків, з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження від 12.02.2003 р. № 79, виданої Державною організацією медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс», за період роботи в зоні відчуження з 09.06.1986 р. по 13.06.1986 р. по 10 годин та з урахуванням доплати за роботу в зоні відчуження у травні 1993 року, згідно з довідкою від 24.02.2003 р. № 99, з моменту його звернення до відповідача, тобто з 27.02.2017 р.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Лівобережному ОУПФУ у м. Києві та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1), що підтверджується посвідченням від 19.05.2005 р. серії НОМЕР_1 з вкладкою № НОМЕР_2.

У період з 09.06.1986 р. по 13.06.1986 р. позивач працював у зоні відчуження по 10 годин щодня та отримував відповідну додаткову оплату.

19.04.1993 р. Об'єднанням санітарного автотранспортного управління охорони здоров'я Київського міськвиконкому видано наказ № 268 про доплату колишньому водію 4-ї а/к ОСОБА_2 за перебування в зоні відчуження ЧАЕС з 09.06.1986 р. по 13.06.1986 р.

Зазначені обставини встановлені рішеннями Мінського районного суду м. Києва від 24.02.1993 р. та Деснянського районного суду м. Києва від 29.08.2007 р. у справі № 2о-217/2007, які набрали законної сили.

У довідці від 12.02.2003 р. № 79, виданій Державною організацією медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс», зазначено, що з 09.06.1986 р. по 13.06.1986 р. позивач працював водієм і розмір його фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, з якої визначається пенсія, складає 165,54 крб.

Довідкою від 24.02.2003 р. № 99, виданою Державною організацією медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс», підтверджено, що позивачу було проведено додаткову оплату за роботу в м. Чорнобиль в розмірі 95,20 крб. в період з 09.06.1986 р. по 13.06.1986 р. на підставі наказу від 19.04.1993 р. № 268, з урахуванням відпрацьованого часу 10 годин на день протягом п'яти днів роботи в зоні. А також зазначено, що доплата буда фактично виплачена позивачу та відображена на його обліковому рахунку у травні 1993 року.

27.02.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, з урахуванням заробітку, отриманого ним за роботу в зоні ЧАЕС.

Листом від 03.03.2017 р. № 3823/06 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення його вимог, оскільки оплата праці позивачу була проведена в 1993 році згідно з довідками від 12.02.2003 р. № 79 та від 24.02.2003 р. № 99 на підставі рішення суду, а первинні документи про кількість відпрацьованих годин відсутні.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку його пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок його пенсії з урахуванням виплат, отриманих за роботу в зоні ЧАЕС, що підтверджується судовим рішенням і відповідними первинними документами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак вважає, що при визнанні оскаржуваних дій відповідача незаконними судом першої інстанції було неправильно обрано спосіб захисту порушеного права позивача, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Європейською соціальною хартією від 03.05.1996 р., ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) № 137-V 14.09.2006 (далі - Хартія), Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою КМУ «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 р. № 1210 (далі - Порядок № 1210), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Хартії визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Частиною 1 статті 54 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Статтею 57 Закону № 796-ХІІ передбачено, що обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення: менше 12 місяців, - середньомісячний заробіток визначається шляхом поділу загальної суми заробітку за календарні місяці роботи на кількість цих місяців; не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - середньомісячний заробіток визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи; менше місяця, - середньомісячний заробіток визначається за цей календарний місяць з додаванням до заробітку на основній роботі.

Порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.

У п. 1 та пп. 4 п. 3 Порядку № 1210 визначено, що пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

У разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Відповідно до п. 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Отже, законодавством регламентовано право особи на визначення розміру її пенсії із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

При цьому, розрахунок пенсії здійснюється органами ПФУ на підставі відповідної довідки, виданої підприємством, установою, організацією, на якому працювала така особа.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що факт виконання робіт позивачем у зоні відчуження в період з 09.06.1986 р. по 13.06.1986 р. підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, тож, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, не потребує додаткового доведення, а довідки про заробіток позивача за роботу в зоні ЧАЕС у вказаний період містять всі необхідні відомості для здійснення нарахування пенсії.

Крім того, підставою для відмови позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії стало те, що оплата праці позивачу була проведена в 1993 році згідно з довідками від 12.02.2003 р. № 79 та від 24.02.2003 р. № 99 на підставі рішення суду, а первинні документи про кількість відпрацьованих годин відсутні /Т.10-11/.

Водночас, апеляційний суд відзначає, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.08.2007 р. у справі № 2о-217/2007, яке набрало законної сили, зокрема встановлено й кількість годин відпрацьованих позивачем.

При цьому, у ст.129-1 Конституції України чітко визначено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх і необхідних правових підстав для перерахунку позивачу пенсії, відповідно до вказаних довідок та протиправності дій відповідача щодо відмови у здійсненні такого перерахунку.

Доводи апелянта про те, що обов'язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 р. є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, а подані позивачем довідки не підтверджені первинними документами, що на думку апелянта, виключає підстави для перерахунку пенсії позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів перед судом правомірності оскаржуваних дій та не переконав суд у своїй правоті.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що при ухваленні оскаржуваної постанови в частині визнання незаконними дій відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку його пенсії судом першої інстанції було правильно по суті вирішено справу, але порушено вимоги п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України, яким передбачено такий спосіб захисту порушеного права особи як визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, а тому у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні шляхом викладення абзацу другого його резолютивної частини у наступній редакції: «Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києві щодо відмови в перерахунку ОСОБА_2 пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження від 12.02.2003 р. № 79, виданої Державною організацією медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс».

Отже, апеляційна скарга Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає задоволенню частково, постанова Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року - зміні шляхом викладення абзацу другого його резолютивної частини в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження від 12.02.2003 р. № 79, виданої Державною організацією медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс», а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року - змінити, виклавши абзац другий її резолютивної частини в наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків, з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження від 12.02.2003 р. № 79, виданої Державною організацією медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс».

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року в іншій частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст.160 КАС України, виготовлено 02 серпня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Троян Н.М.

Горяйнов А.М.