Справа № 810/832/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року № 810/832/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку оскарження податкового повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 18.06.2015 р. №6263-17. В обґрунтування своїх вимог послалася на відсутність, як на її думку, у неї обов'язку сплачувати транспортний податок у 2015 р., так як рішення, яким його затверджено було прийнято органом місцевого самоврядування з порушенням строку, встановленого ПКУ.

У призначений для розгляду справи час представник відповідача до суду не прибув, про дату та місце проведення судового засідання, повідомлений належним чином.

16.05.2017 р., представником податкового органу суду надані заперечення, в яких останній просить здійснити розгляд справи без участі відповідача.

Згідно ч.6 ст.128 КАСУ суд здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи та матеріали, встановивши фактичні обставини справи, з наданням їм відповідної правової оцінки, вивчивши доводи сторін, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке:

згідно інформації територіального сервісного центу 3242 та даних ІС "Податковий блок" ОСОБА_1 є власницею легкового автомобіля марки LEXUS GX 460, 2010 р.в., державний номер НОМЕР_1 з об'ємом двигуна 4608 куб. см., який зареєстрований за нею 31.05.2015 р.

18.06.2015 р., Білоцерківською ОДПІ на підставі п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПКУ було прийнято податкове повідомлення рішення в №41086-17, яким визначено до сплати суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн.

Позивачкою вказане рішення не визнається з підстав відсутності у неї обов'язку сплачувати транспортний податок з урахуванням несвоєчасного прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення. При цьому ОСОБА_1 вважає, що справляння транспортного податку у 2015 р. є неправомірним також з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. №71-VIII, який набув чинності з 1 січня 2015 р., що мав врахувати податковий орган, приймаючи рішення.

Надаючи правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами. суд зважає на таке:

згідно приписів п. 10.2 ст. 10 ПКУ місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно в частині транспортного податку.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК України).

За правилами п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст.12 ПКУ рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. При цьому, п.п. 12.3.5 п.12.3 ст.12 ПКУ визначено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Тобто, підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПКУ прямо встановлює особливості справляння відповідних місцевих податків, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, а саме транспортного податку, обов'язковість якого чітко визначна п. 10.2 статті 10 ПКУ та підкресло, що у разі не прийняття рішення про встановлення транспортного податку такий податок до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Статтею 4 ПК встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з п.п. 4.1.9 п. 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності. Цей принцип законодавцем закріплено в двох аспектах: перший - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; другий - податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Транспортний податок, як зазначено вище, запроваджено з 1 січня 2015 року, тобто з початку нового бюджетного року, що дає підстави для правової оцінки запровадження транспортного податку як такого, що не порушує принцип стабільності. Крім того, при співвідношенні норми-принципу, якою є норма підпункту 4.1.9 пункту 4.1 ст. 4 ПКУ, та норм ст. 267 ПКУ, які є конкретними нормами (регулюють відносини з приводу транспортного податку), слід виходити з того, що норма-принцип є загальною нормою, тоді як конкретна норма ст.267 ПКУ є спеціальною та підлягає застосуванню для юридичної оцінки обставин у справі.

Встановлюючи перелік місцевих податків і зборів та, визначаючи повноваження місцевих рад щодо їх запровадження, стаття 10 ПК розрізняє місцеві податки (збори) на обов'язкові і необов'язкові для їх встановлення. В залежності від цього визначається правовий режим місцевого податку (збору), який також є різним.

Так, пунктом 10.2 цієї статті закріплено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Імперативу цієї норми відповідає норма п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК, якою цей імператив підсилюється. Згідно з останньою у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю ( в редакції Закону України від 24.12.2014р. № 71-VІІІ).

Наряду з нормою п.п. 12.3.5 діє норма п.п. 12.3.4 ст. 12 ПКУ, якою передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При вирішенні питання співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з ПК, норма підпункту 12.3.5 є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 01 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК У.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Вищого адміністративного суду від 28.09.2016 року у справі № К/800/10935/16.

Крім того, суд вважає необґрунтованим твердження позивачки щодо необхідності застосування контролюючим органом положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" у 2015 році при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки це не відповідає положенням ст. 58 Конституції України, з огляду на таке:

стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Водночас, відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПКУ, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. При цьому обов'язок зі сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Оскільки, законодавець, визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., відтак обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивачку після набрання чинності Законом №71-VІІІ від 28.12.2014 р., та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 р.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

у задовленні адміністративного позову,- відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.