Справа № 808/3445/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2017 рокусправа № 808/3445/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.

за участю прокурорів Шульги Л.М., Несеврі Д.С., представника відповідача Сашкова М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Прокуратури Запорізької області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі № 808/3445/16 за позовом Заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області до Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасувати рішення Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №8 від 08.04.2016р. «Про відмову Гнаровської сільської ради як стягувача від примусового виконання рішення виконавчого листа №314/2588/15-ц, від 01.03.2016р., виданий Апеляційним судом Запорізької області, ВП №50631204, від 25.03.2016р.».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, Прокуратура Запорізької області подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати і постановити нову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що сільська рада не наділена повноваженнями відмовлятись від надходжень до місцевого бюджету, які мають надійти на підставі судового рішення, оскільки за Бюджетним кодексом України це є видом доходу місцевого бюджету. Також зазначає, що оскаржуваним рішенням порушено принцип обов'язковості судових рішень, ухвалених іменем України, а також фактично прийнято на захист інтересів сільського голи, а не інтересів громади.

Представники апелянта в судовому засіданні просили апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, вважає, що останню необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Вільнянського районного суду від 13.10.2015р. у справі №314/2588/15-ц, відмовлено у задоволенні позову Прокурора Вільнянського району до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом в інтересах держави в особі Гнаровської сільської ради Вільнянського району до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 17614,64 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23.12.2015р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.02.2016р., у справі № 314/2588/15-ц скасовано вищезазначене рішення місцевого суду, задоволено позов прокурора Вільнянського району в інтересах держави в особі Гнаровської сільської ради до ОСОБА_2 Стягнуто з останнього в порядку регресу на користь місцевого бюджету 17614,64 грн. (а.с. 63-65).

Постановою державного виконавця від 25.03.2016р. відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_2 про стягнення на користь Гнаровської сільської ради Вільнянського району боргу у сумі 17614,64 грн.

08 квітня 2016 року на шостій (позачерговій) сесії сьомого скликання Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області було прийнято рішення №8 «Про відмову Гнаровської сільської ради як стягувача від примусового виконання рішення виконавчого листа №314/2588/15-ц від 01.03.2016р., виданого апеляційним судом Запорізької області, ВП №50631204 від 25.03.2016р.».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, заступник керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області оскаржив його до суду, правомірність винесення якого і є предметом розгляду у даній справі.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Гнаровська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, як стягувач, має право приймати рішення про відмову від виконання рішення суду про стягнення на її користь коштів. Також зазначає, що відповідачем не було допущено процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та з цього приводу зазначає наступне.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із нормами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Територіальна громада - це жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр (ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до частин 1, 6, 7, 9 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Сільська рада, як орган місцевого самоврядування наділена правом у межах закону вільно вирішувати будь-які питання, не вилучені з їх компетенції, і вирішення яких не доручено іншим органам.

У спірних правовідносинах відповідач діє як стягувач за судовим рішенням, ухваленим у цивільній справі.

Положеннями ст. 372 ЦПК України передбачена можливість укладення між сторонами мирової угоди, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення.

У виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області по справі №314/2588/15-ц Гнаровська сільська рада Вільнянського району Запорізької області має статус стягувача, а отже має право самостійно визначатись з реалізацією свого права на стадії примусового виконання судових рішень, реалізуючи принцип диспозитивності цивільного процесу та реалізуючи самостійне волевиявлення відносно реалізації свого права.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення спрямоване на невиконання рішення суду, оскільки фактично воно прийняте в межах ст. 372 ЦПК України, якою визначене право укладати мирову угоду на стадії виконавчого провадження.

Таким чином, приймаючи рішення №8 від 08.04.2016р. Гнаровська сільська рада Вільнянського району Запорізької області діяла в межах наданих повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

Крім того, слід зазначити, що на підставі цього рішення Гнаровською сільською радою було подано до державного виконавця заяву про відмову стягувача від примусового виконання рішення суду, яка відповідно до норм ст. 372 ЦПК України передається до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Разом з тим, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.01.2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.03.2017 року у справі № 314/2588/15-ц прийнято відмову стягувача від примусового виконання. Зазначені рішення свідчать, що відмова стягувача від примусового виконання, не суперечить закону та не порушує права чи свободи інших осіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи апелянта про порушення оскаржуваним рішенням права територіальної громади на надходження коштів до місцевого бюджету.

До того ж, слід зазначити, що депутати Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, які проголосували за прийняття оскаржуваного рішення, були обрані прямим голосуванням громадянами та висвітлюють волю цих громадян.

Посилання позивача на те, що право органу місцевого самоврядування відмовитись від стягнення суми за судовим рішенням, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету, обмежено приписами Бюджетного кодексу України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки кодекс не містить такої норми. Стаття 69 БК України, на яку посилається апелянт, лише визначає перелік джерел, надходження з яких підлягає зарахуванню до загального фонду місцевих бюджетів, і не містить застережень щодо реалізації прав стягувача.

Також недоречним є посилання апелянта на обов'язковість виконання судового рішення, оскільки цей принцип, передбачений ст. 15 ЦПК України, не суперечить праву позивача (стягувача), на користь якого ухвалене судове рішення, скористатися правом на відмову від примусового виконання на підставі ст.. 372 ЦПК України.

Більш того, за нормами ст.ст. 76-77 Бюджетного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» саме до компетенції місцевої ради віднесено повноваження з формування та затвердження місцевого бюджету.

Доводи апелянта про надання судом переваги ухвалі Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.01.2017 р. як доказу перед рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 23.12.2015р. у справі № 314/2588/15-ц колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці судові рішення не суперечать одне одному, а прийняті щодо різних стадій судового процесу у одній цивільній справі.

Отже, прокурором не надано суду належних доказів протиправності оскарженого рішення.

Таким чином, колегія судді апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення та відсутність підстав для його скасування, а отже постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі № 808/3445/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 03.08.2017р.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко