Справа № 545/1603/16-а
Суддя: Кіндяк І. С.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/1603/16-а
Провадження № 2-а/545/1/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2017 р. р. року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.

з участю секретаря Астапкович А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава адміністративну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2, про скасування Розпорядження голови Рунівщинської сільської ради ОСОБА_2 за № 21 від 17.08.2015 року, про звільнення, поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

До Полтавського районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про скасування Розпорядження голови Рунівщинської сільської ради № 21 від 17.08.2015 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 04 січня 2011 року його призначено на посаду спеціаліста-землевпорядника сільської ради у відповідності до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» з оформленням розпорядження голови Рунівщинської сільської ради №1 від 04.01.2011 року.

Розпорядженням колишнього голови Рунівщинської сільської ради ОСОБА_2 № 21 від 17.08.2015 року його звільнено з посади спеціаліста-землевпорядника сільської ради з 17.08.2015 року, відповідно до ст. 147 КЗпП України.

Своє звільнення Позивач вважає незаконним, підстави для його звільнення не відповідають дійсним обставинам справи, порушення трудового законодавства він не вчиняв, крім того Розпорядження прийнято не уповноваженою на те особою, в Розпорядженні не зазначено конкретну статтю та пункт КЗпП України, за якою проведено звільнення, отже Розпорядження є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Позивач посилався, що за таких обставин перебуває у вимушеному прогулі, а тому відповідач повинен сплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позивачем 24.03.2017 року було подано уточнення до позовної заяви.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гайтота І.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення аналогічно викладеному в матеріалах позову.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що ОСОБА_1 був звільнений в зв'язку з відсутністю на роботі більше трьох годин 13.08.2015 року, але в зв'язку з тим, що у відповідача не має юриста, а секретар Рунівщинської сільської ради Полтавського району не має достатнього досвіду роботи і тому допустила помилку при виготовленні тексту розпорядження. Також вказав, що ОСОБА_2 вважає себе повноважним головою Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області під час видачі та підписання розпорядження про звільнення і є сільським головою на сьогоднішній день.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав думку представника сільської ради, також додатково пояснив, що позивача не було на роботі як до обідньої перерви, так і після неї, він появлявся на невизначений час.

Свідок ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснила, що бачила позивача в сільській раді з 8 до 8.15 год. 13.08.15 р.

Свідок ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила, що працює секретарем сільської ради з 2007 р. і позивача звільнили за не перебування на робочому місці більше 3-х годин. Також пояснила, що 13.08.2015 р. була в сільській раді о 13.00 год. і бачила позивача в сільській раді близько 14.30 год., останній поклав ключі і пішов додому.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що бачив позивача в сільській раді близько 9.00 год. та в 13.00 год. 13.08.15 р. так як сиділи на лавці та разом курили цигарки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що працює технічним працівником в сільській раді, 13.08.2015 року на роботу прийшла о 9.00 год. і позивача побачила на робочому місці близько 11.00 год. бачила позивача в сільській раді близько з 11.00 год. до 12.00 год. 13.08.15 р.

Свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні пояснила, що бачила позивача в сільській раді близько з 11.00 год. до 12.00 год. 13.08.15 р.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що працює в сільській раді спеціалістом по культурно-масовій роботі і бачила позивача в сільській раді близько 13.08.2015 року о 08.00 год., він взяв велосипед і кудись поїхав, приїхав близько 11.10 год. і після 14.30 год. поїхав додому.

Заслухавши пояснення сторін та представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також в день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення з роботи.

Статтею 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно запису в трудовій книжці 04.01.2011 року за розпорядженням голови Рунівщинської сільської ради №1 від 04.01.2011 року ОСОБА_1 призначено на посаду спеціаліста-землевпорядника сільської ради, а також відповідно до ст.ст. 14, 15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» ОСОБА_1 присвоєно 14 ранг державного службовця 7 категорії.

Розпорядженням голови Рунівщинської сільської ради № 21 від 17.08.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста-землевпорядника сільської ради з 17.08.2015 року, відповідно до ст. 147 КЗпП України та зазначено, що відповідно ОСОБА_1 звільнити із займаної посади з 17.08.2015 року.

Стаття 147 КЗпП України передбачає лише види стягнень за порушення трудової дисципліни такі, як догана або звільнення.

Згідно показів всіх свідків, дапитаних в судовому засіданні, позивач перебував на робочому місці з 08.00 год. до 09.00 год. та з 11.00 год. до 14.30 год., тобто свідки не підтвердили факту відсутності ОСОБА_1 на роботі 13.08.2015 року більше 3-х годин.

Судом також встановлено, що в оскаржуваному Розпорядженні про звільнення не зазначено причину звільнення, що є порушенням при прийнятті наказу (розпорядження) про звільнення.

Наказом № 489 Держкомстату від 5 грудня 2008 року затверджено типові накази про припинення трудового договору Типова форма № 4-П, згідно якої в наказі (розпорядженні) про припинення трудового договору (контракту) повинна бути конкретно (точно) зазначена причина звільнення та підстава звільнення.

В порушення вимог чинного законодавства України ОСОБА_1 звільняють не 13.08.2015 року, а 17.08.2015 року. Крім того заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку нараховано та виплачено по 17.08.2015 року включно, що підтверджується виданою Пенсійним фондом України Формою ОК-7 від 23.02.2017 року.

Також судом встановлено, що відповідачем не тільки порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень, так як відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен взяти від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, але взагалі стягнення не накладалося.

Згідно п. 2.26. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно позиції ВСУ викладеною в ухвалі від 15 грудня 2010 року по справі № 6-20213св0, в справах у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд вважає, що в судовому засіданні надано достатньо належних доказів які дають підстави суду для поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста-землевпорядника Рунівщинської сільської ради з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

В абзаці 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

В позові заявлено вимоги щодо стягнення з Рунівщинської сільської ради, відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу від 24.07.2017 року, за період з 17.08.2015 року по 12.12.2016 року в розмірі 59 305,05 грн. та різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з 13.12.2016 року по 24.07.2017 року в розмірі 2 489,30 грн., а всього 61 794,35 грн.

Дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд враховує вимоги аб. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., згідно з яким у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинної заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавство календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

День звільнення є останнім днем роботи (п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58).

Так, вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що середня заробітна плата за час вимушеного прогулу повинна бути стягнута за період з 18.08.2015 року (так як 17.08.2015 року - день звільнення є останнім робочим днем) по 24.07.2017 року.

Тому позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку в частині стягнення за 17.08.2017 року у розмірі 177,03 грн. не підлягає задоволенню.

Довідкою Рунівщинської сільської ради Полтавського району від 18.04.2016 року № 02-33/232 підтверджено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 177 грн. 03 коп. Кількість днів вимушеного прогулу з 18.08.2015 року по 12.12.2016 року становить 334 робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за період з 18.08.2015 року по 12.12.2016 року в розмірі 59 128,02 грн. (177,03 грн. (середньоденна заробітна плата) х 334 робочих днів).

Відповідно до довідки ПП «Альфа-Капітал» від 20.07.2017 року № 213 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 160 грн. 97 коп., тобто різниця між середньоденною заробітною платою в Рунівщинській сільській раді Полтавського району та ПП «Альфа-Капітал» становить 16 грн. 06 коп. (177,03-160,97). Кількість робочих днів за період з 13.12.2016 року по 24.07.2017 року становить 155 робочих днів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума різниці середнього заробітку за період з 13.12.2016 року по 24.07.2017 року в розмірі 2 489,30 грн. (різниця 16,06 грн. х 155 робочих днів).

Отже, всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за період з 18.08.2015 року по 24.07.2017 року в розмірі 61 617 грн. 32 коп. (59 128,02 + 2489,30).

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

При цьому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Отже, у розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Рунівщинська сільська рада Полтавського району Полтавської області (Відповідач за даним позовом) є орган місцевого самоврядування.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2009 року № 1349/13/13-09 справи з приводу прийняття громадян на службу в органи місцевого самоврядування, її проходження, звільнення зі служби в цих органах, відповідачем в яких є орган місцевого самоврядування чи його посадова особа, підсудні місцевим загальним судам.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому - КАСУ), для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАСУ, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Суд вважає, що Позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з даним позовом з поважних причин, а саме:

-в період з 27.08.2015 року по 29.08.2015 року Позивач перебував на амбулаторному лікуванні в Рунівщинській амбулаторії, з гіпертонічним кризом, згідно Листка непрацездатності Серія АГЦ № 149415 виданого 27.08.2015 року;

-в період з 31.08.2015 року по 17.09.2015 року, перебував на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні ім. О.Ф. Мальцева.

Окрім цього позивачем 09.10.2015 року подано до Полтавського районного суду Полтавської області позовну заяву в порядку цивільного судочинства. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 12.10.2015 року відкрито провадження у справі № 545/2996/15-ц за його позовом до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування розпорядження сільського голови про звільнення, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Розгляд справи тривав більше 4 місяців, після чого Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 15.02.2016 року провадження у справі за його позовом до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування розпорядження сільського голови про звільнення, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу було закрито.

Своє рішення суд мотивував тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ поширюється на публічно-правові спори, зокрема, з приводу прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, даний спір, як справа адміністративної юрисдикції, підлягає розгляду адміністративним судом.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою Позивачем було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09.03.2016 року, по справі № 545/2996/15-ц, апеляційну скаргу відхилено, ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15.02.2016 року залишено без змін.

Після чого позивачем було подано позовну заяву до Полтавського окружного адміністративного суду. В свою чергу Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернуто позивачеві.

Даною Ухвалою роз'яснено право звернутися із вказаним позовом до місцевого загального суду як адміністративного в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням територіальної підсудності, визначеної ст. 19 КАС України.

Відповідно до матеріалів справи, копію Ухвали отримано ОСОБА_1 24.03.2016 року, і вже на 2 робочий день, а саме 28.03.2016 року, було подано позовну заяву до Полтавського районного суду Полтавської області, як адміністративного, у порядку КАС України.

Тому суд вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до Полтавського районного суду Полтавської області, як адміністративного, у порядку КАС України з даним позовом з поважних причин, а тому даний строк був поновлений.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Окрім цього судом також встановлено, що розпорядження про звільнення було прийняте і підписане не уповноваженою на те особою, виходячи з того, що відповідно до Листа Центральної виборчої комісії від 22.11.2016 року № 28-30-2096 результати виборів депутатів Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області та Рунівщинського сільського голови на чергових місцевих виборах у 2015 році не встановлено.

За даних обставин, суд проаналізувавши всі докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, доведені в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 47, 147-1, 149, 235 КЗпПУ, ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2, про скасування Розпорядження голови Рунівщинської сільської ради ОСОБА_2 за № 21 від 17.08.2015 року, про звільнення, поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_2 за № 21 від 17.08.2015 р. «Про звільнення землевпорядника сільської ради ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста-землевпорядника Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської областіз 18.08.2017 року.

Стягнути з Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської областізаробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.08.2015 року по 24.07.2017 року з розрахунку середньоденної заробітної плати, в сумі 61 617,32 грн.

Стягнути з Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської областіна користь Держави судовий збір в сумі 1 167.37 грн.

Стягнути з Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської областіна користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення розміру заробітку за 1 (один) місяць.

Постанова може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський районний суд на протязі 10 діб з моменту проголошення , а сторонами , що не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту отримання копії постанови.

Суддя Полтавського районного суду І.С. Кіндяк