Справа № 530/491/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2017 р.Справа № 530/491/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: П`янової Я.В.
Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.
за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, ОСОБА_1 на постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 08.06.2017р. по справі № 530/491/17
за позовом ОСОБА_1
до Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області
про визнання нечинними рішень та зобов`язання призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області (далі - відповідач), в якому просив: визнати поважними причини пропуску строку оскарження та поновити ОСОБА_1 строк на оскарження рішень № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області, що пропущений з поважних причин; визнати нечинним та скасувати рішення № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області, якими ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зі зниженням пенсійного віку на 10 років та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", з дня виникнення права на пенсію 07.06.2007 року, та вчинити дії по виплаті нарахованих сум.
11.05.2017 року ухвалою суду замінено первинного відповідача Зіньківське управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на правонаступника - Гадяцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (а.с.95).
Постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 08.06.2017 р. позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано поважними причини пропуску строку оскарження та поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження рішень № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області, як такий, що пропущений з поважних причин.
Визнано нечинним та скасовано рішення № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області, якими ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Зобов`язано Гадяцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", (з 04.10.2016 року) та вчинити дії по виплаті нарахованих сум.
Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.
Позивач, ознайомившись з повним текстом постанови суду першої інстанції, вважає в цілому її законною та обґрунтованою, проте не погоджується з визначенням судом дати, з якої відповідачу необхідно вчинити дії по виплаті пенсії, а саме: з 04.10.2016 року.
Вищезазначене стало підставою для звернення позивача з апеляційною скаргою на зазначену постанову суду першої інстанції, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить змінити оскаржувану постанову в частині визначення дати призначення пенсії та здійснення виплат, зазначаючи, що виплата пенсії повинна здійснюватися з дня виникнення права на неї, тобто з 07.06.2007 року.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 03.08.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорії 2) серії НОМЕР_1 , виданого 13 квітня 1994 року Полтавською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 10).
07.06.2007 року позивачу виповнилося 50 років. Після досягнення 50 років позивач 07.08.2007 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. При цьому, ОСОБА_1 має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії та надав відповідачу необхідні документи.
Рішенням колегіального органу з призначення пенсії Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі від 30.08.2007 року № 106 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»", в зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт роботи в зоні відчуження (а.с.11, 12).
Також, Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі від 22.10.2014 року № 97 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»", в зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували періоди його роботи в зоні відчуження в установленому законом порядку (а.с.13, 14).
Не погодившись з такими діями та рішеннями відповідача, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання поважними причин пропуску строку оскарження та поновлюючи ОСОБА_1 строк на оскарження рішень № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області, визнаючи нечинними та скасовуючи рішення № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області, а також зобов`язуючи Гадяцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", (з 04.10.2016 року) та вчинити дії по виплаті нарахованих сум, суд першої інстанції виходив з того, що вони є правомірними, обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, а строк оскарження вказаних рішень пропущено з поважних причин.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 року № 796 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років.
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.91 р. № 106.
Згідно зі ст. 65 Закону № 796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ (зі змінами та доповненнями), зокрема, додаються: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, форму якої затверджено Постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 р. № 122; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії за ст. 55 Закону № 796-ХІІ).
Основним документом, що визначає час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження являється довідка ф.122, яка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами, організаціями, в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії.
У разі неможливості подання довідки за формою № 122 для визначення права на призначення пенсії надаються інші (первинні) документи, що підтверджують період роботи в зоні відчуження: первинні документи, що підтверджують періоди перебування в зоні відчуження: довідки про період роботи в зоні, табеля обліку робочого часу за період роботи в зоні, копії відомостей (особових) рахунків на виплату заробітної плати.
На підтвердження свого права на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачем до УПФУ були надані докази його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, архівну довідку галузевого державного архіву Міністерства Оборони України № 37606 від 28.04.2007 року, згідно якої по архівних документах військової частини НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 22 липня 1986 року (наказ № 51) по 02 вересня 1986 року (наказ № 94) (а.с.21); довідку військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 09.06.2010 року про те, що ОСОБА_1 був призваний через військомат ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС з 22 липня 1986 року по 2 вересня 1986 року (а.с.23); довідку військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 08.06.2010 року про те, що ОСОБА_1 був призваний на спеціальні збори по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 22 липня 1986 року по 2 вересня 1986 року (а.с.23); військовий квиток серії НОМЕР_3 , в якому на аркуші 23 мається запис про те, що в період з 22.07.1986 року по 02.09.1986 року ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі В/ч НОМЕР_2 (а.с.16), які були досліджені в суді та не викликають сумнівів у їх об`єктивності.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що надана позивачем довідка № 26 від 17.03.1994 року, яка видана заготбазою Зіньківської РСС Полтавської області, не містить підстави її видачі та не є первинним документом, так як видана не в період роботи та не організацією, в складі якої виконувалися роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС. Довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 28.04.2007 року № 37606 не містить інформації щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 та тривалості перебування при виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в особливій зоні м.Прип`ять, крім того, згідно акту зустрічної перевірки № 68 від 21.08.2007 року та відповідно до наданих копій відомостей по оплаті праці за вересень 1986 року, відсутня інформація про підвищену оплату праці за відповідну кількість днів перебування в зоні ЧАЕС та населений пункт, де проводилися роботи.
Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи апеляційної скарги, оскільки закон надає право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку за умови роботи учасника ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, а в довідці, наданій позивачем (а.с. 21), зазначено про його роботу в зоні відчуження у період з 22 липня по 2 вересня 1986 р.
Вищезазначене спростовує доводи відповідача про відсутність первинних документів, які б підтверджували роботу позивача в зоні відчуження.
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що відповідно до ст. 65 Закону № 796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
Отже, єдиним та основним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
З огляду на викладене, основним доказом участі позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 2), видане на ім`я ОСОБА_1 , яке відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, тому відмова відповідача в призначенні позивачу пенсії із зниженим пенсійним віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", реалізована в рішеннях відповідача від 30.08.2007 року та від 22.10.2014 року, є протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у вищезазначеній частині.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску строку позивачем для звернення з позовом про скасування рішень відповідача № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року, оскільки, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з відповідною заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку 07 серпня 2007 року, а оскаржувані рішення № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області щодо відмови у призначенні пенсії отримав 14.03.2017 року, будь-яких доказів про вручення оскаржених рішень позивачу раніше березня місяця 2017 року ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано, а запис в журналах вихідної кореспонденції за 2007, 2014 роки свідчить лише про реєстрацію спірних рішень, що не є належним доказом вручення спірних рішень позивачу, а тому встановлений законом шестимісячний строк звернення до суду щодо скасування рішень відповідача № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року пропущений позивачем з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що виплати пенсії є щомісячними, а тому позивач знав, що пенсія йому не виплачується і в разі незгоди мав право і можливість своєчасно звернутися до суду, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в даному випадку позивачу поновлено строк на оскарження саме рішень відповідача № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року, які він отримав лише 14.03.2017 року.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог у вищезазначеній частині.
В свою чергу, вказані доводи відповідача є обґрунтованими в частині дати призначення та виплати пенсії позивачу.
Що стосується позовних вимог в частині забов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", з дня виникнення права на пенсію з 07.06.2007 року та вчинити дії по виплаті нарахованих сум, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки відповідач повинен призначити та здійснити відповідні виплати, але не з дня виникнення права на пенсію, а з урахуванням частини 2 статті 99 КАС України, тобто, з 04 жовтня 2016 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 набув права на пенсію з 07.06.2007 року, з відповідною заявою до відповідача звернувся 07.08.2007 року.
В свою чергу, не отримуючи пенсію з 2007 року, позивач звернувся до суду з вимогами про її призначення та виплату лише 04.04.2017 року.
Щодо обґрунтованості поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовом про призначення та виплату пенсії, наведеним позивачем, колегія суддів зауважує, що зазначені виплати здійснюються кожного місяця. Таким чином, право особи на їх отримання та обов`язок органів пенсійного фонду здійснити такі виплати не припиняються, а тому з 2007 року позивач, не отримавши в жодному місяці витребуваної пенсії, мав змогу звернутись до суду за захистом своїх прав.
Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом про призначення та виплату пенсії позивачем не надано.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції правомірно визнано поважними причини пропуску строку для звернення до суду, а тому в даному випадку, тобто щодо дати призначення та виплати пенсії, є помилковим застосування ч. 2 ст. 99 КАС України.
В свою чергу, колегія суддів наголошує, що визнання поважними причин пропуску строку та їх поновлення в даному випадку стосується оскарження позивачем рішень відповідача № 106 від 30.08.2007 року та № 97 від 22.10.2014 року про відмову в призначенні та виплаті пенсії, які ОСОБА_1 отримав лише 14.03.2017 року.
Проте, вимоги щодо самого призначення та виплати пенсії регулюються ч. 2 ст. 99 КАС України, оскільки позивач, не отримуючи з 2007 року бажану пенсію, мав змогу звернутись до суду за захистом своїх прав, і це його право жодним чином не пов`язане з моментом отримання рішень відповідача про відмову в призначенні пенсії та оскарження їх в судовому порядку.
Колегія суддів наголошує на тому, що про порушення своїх прав щодо призначення та виплати пенсії позивач повинен був дізнатися у 2007 році, яка йому не призначалась та не нараховувалась протягом вказаного періоду.
Враховуючи дату звернення позивача до суду (04.04.2017), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом, період, за який позивач просить суд захистити його права, та відсутність поважних причин пропуску строку, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог про призначення та виплату пенсії в межах шестимісячного строку, тобто з 04.10.2016 року.
Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 08.06.2017р. по справі № 530/491/17 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя П`янова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 08.08.2017 р.