Справа № 428/6428/17
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/6428/17
Провадження №2-а/428/291/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017р. м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності щодо припинення виплати пенсії, зобов'язання поновити виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість починаючи з 01.04.2017р.,

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності щодо припинення виплати пенсії, зобов'язання поновити виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість починаючи з 01.04.2017р., мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2008р. здобув право на отримання пенсії за інвалідністю. Позивач ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою,що підтверджується довідкою №919053904 від 26.04.2016р. Позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. З 01.04.2017р. відповідач перестав виплачувати позивачу належну йому пенсію. Будь-які повідомлення ОСОБА_2 від УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про підстави призупинення йому виплат пенсії на адресу позивача не надходили. Позивач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, потребує постійних витрат на ліки та забезпечення своєї життєдіяльності. Згідно відповіді УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області за №160/Б-5 від 19.06.2017р., виплата пенсії позивачу була призупинена 01.04.2017р. у зв'язку з тривалою відсутністю за місцем проживання, як внутрішньо переміщеної особи. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії протиправною та такою, що суперечать вимогам чинного законодавства, з огляду на викладене ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до суду і просить суд визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області відновити виплату пенсії ОСОБА_2 з дня припинення, а саме з 01.04.2017р. та виплатити виниклу заборгованість.

Оскільки з позовної заяви видно, що вимоги позивача стосуються виплати пенсійних виплат, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України суд вважає за необхідне розглядати дану справу у скороченому провадженні.

Від відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надійшли заперечення проти позову, в яких він посилається на те, що 27.04.2016р. ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік пенсійної справи. З 01.06.2016р. позивача взято на облік до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (розпорядження від 07.06.2016 року №82521). УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області отримало інформацію з ГУПФ України в Луганській області (лист від 27.03.2017 року № 3147/02) про відсутність за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та про призупинення з 01 квітня 2017 року виплати пенсій вказаним особам, до яких також віднесено позивача. Із заявою про поновлення виплати пенсії згідно Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам та Порядку 22-1, позивач до УПФУ в м. Сєвєродонецьку не звертався. Тому, УПФУ в м. Сєвєродонецьку не мало правових підстав вирішувати питання про поновлення чи відмову у поновленні виплати пенсії позивача та жодного рішення з цього приводу відповідачем прийнято не було. Листом від 19.06.2017 року № 160/Б-5 УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області надало роз'яснення позивачу про порядок поновлення пенсії. Однак, позивач не звертався до відповідача згідно встановленого законодавством порядку. Окрім того, довідка від 26.04.2016 року № 919053904 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка міститься в матеріалах пенсійної справи позивача та яка була додана до адміністративного позову, має термін дії до 25.10.2016 року. Інші документи, які б свідчили про продовження дії вказаної довідки відсутні. За таких обставин, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вважає свої дії щодо припинення виплати пенсії позивачу правомірними та просить суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2016р. ОСОБА_2 звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про взяття на облік пенсійної справи. Відповідно до копії розпорядження №82521 від 07.06.2016р., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.06.2016р. взято на облік до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №919053904 від 26.04.2016р., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік внутрішньо переміщеної особи та він перебуває за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачем УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області було отримано інформацію з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (лист №3147/02 від 27.03.2017р.) про відсутність за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та про призупинення з 01.04.2017р. виплати пенсій вказаним особам, до яких також віднесено позивача ОСОБА_2 Листом №160/Б-5 від 19.06.2017р. відповідач УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області надало роз'яснення позивачу ОСОБА_2 про порядок поновлення пенсії.

Позивач ОСОБА_2 вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії з 01.04.2017р. протиправною та такою, що порушує його конституційні права.

Суд погоджується з вищевказаним твердженням позивача з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ст. 4 вищевказаного Закону, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, припинення виплати пенсій можлива лише з підстав визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому, згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 року № 595.

Вказаною постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 зареєстрований у встановленому законом порядку, як особа, що перемістилася з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 26.04.2016р. №919053904, копія якої наявна у матеріалах справи.

Відповідач УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області посилається на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 365 зазначено, установити, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у м. Києві і м. Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

На момент припинення виплати пенсії позивачу довідка від 26.04.2016р. №919053904 не була скасована.

Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (пункт 1 Порядку).

Згідно п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) або робочі групи, а не на відповідача.

Таким чином, у відповідача УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області відсутні повноваження здійснення вищезазначеного контролю.

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин позивач ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території міста Сєвєродонецька Луганської області (вказаний факт підтверджується відповідною довідкою), має право на поновлення виплати пенсії за віком, починаючи з 01.04.2017р. Посилання відповідача на лист №3147/02 від 27.03.2017р. Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відсутність за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та про призупинення з 01.04.2017р. виплати пенсій вказаним особам, до яких також віднесено позивача ОСОБА_2, є звуженням прав громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Судом встановлено, що виплата пенсії ОСОБА_2 зупинена без винесення певного рішення відповідачем, тобто вчинені дії, які порушують право позивача на соціальний захист.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо припинення виплати пенсії позивачу. Також є обґрунтованими і підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Позивач у позовній заяві просить суд допустити постанову до негайного виконання в межах суми платежів за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що позивача звільнено від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 70, 71, 94, 159-163, 183-2, 185, 186, 256 КАС України, суддя -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності щодо припинення виплати пенсії, зобов'язання поновити виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість починаючи з 01.04.2017р., задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з дня припинення, з 01.04.2017р. та виплатити виниклу заборгованість.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя