Справа № 826/9788/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 липня 2017 року № 826/9788/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук

Сергія Павловича

третя особа Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про визнати протиправним рішення

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергія Павловича (надалі - Відповідач), третя особа ПАТ «Дельта Банк», в якому просить суд: визнати протиправним рішення про державну реєстрацію та скасувати запис в Державному реєстрі іпотек індексний номер 12210564, внесений 07.04.2014 року та визнати протиправним і скасувати запис про заміну умов обтяження індексний номер 12210573 внесений 07.04.2014 року щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що спірне рішення було здійснено Відповідачем протиправно, оскільки у вказаного нотаріуса були відсутні повноваження щодо прийняття вказаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії з майном.

Третя особа в письмових поясненнях зазначила, що позов не підлягає задоволенню, оскільки прийняття рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснення заміни іпотекодержателя на ПАТ «Дельта Банк» від 07.04.2014 року, здійснено на підставі чинного законодавства з урахуванням часу укладення договору купівлі- продажу права вимоги та урахування Порядку №410.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник Відповідача, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту від 21.02.2008 року №0, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредитні кошти (кредит) у розмірі 80 000 доларів США.

Для забезпечення виконання зобов'язань Позивача за кредитним договором 21.02.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С, реєстраційний №650, згідно з умовами якого в іпотеку передано квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1

В подальшому 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., реєстраційний №2949, 2950, згідно з умовами якого до АТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги, зокрема, за кредитним договором та забезпечувальними договорами.

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки) 61530340 державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (державну реєстрацію іпотеки), індексний номер 12210564 від 07.04.2014 року, а саме внесені відомостей про суб'єкт іпотекодержателя за ПАТ «Дельта Банк», та прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (державна реєстрація заборони відчуження об'єктів нерухомого майна) - індексний номер 12210573 від 07.04.2014 року, а саме реєстрація обтяжувачем ПАТ «Дельта Банк». Підставою для державної реєстрації обтяження та державної реєстрації іпотеки було визначено вище згадуваний договір купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року.

Вважаючи рішення нотаріуса Ковальчука Сергія Павловича таким, що прийнято з грубими порушеннями, а також всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Спеціальним Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 №1952-IV (надалі - Закон № 1952-IV, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин (на час здійснення реєстраційних дій 07.04.2014 року)).

Частиною 1 ст. 4 Закону № 1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приписи ч. 6 ст. 3 Закону № 1952-IV визначають, що будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 4 1 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV, Державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Приписи ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV визначають, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

- приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

- відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

- присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

- надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

- у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

- під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

- здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Приписи ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV визначають, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

При цьому згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною 2 ст. 15 Закону передбачено, що Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На виконання вимог вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №868).

Згідно абз. 1 п. 36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до пп. 1 п. 37 Порядку №868 документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у нього лише у результаті здійснення нотаріальних дій та реалізуються одночасно з їх вчиненням і виключно за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав фізичних і юридичних осіб на нерухоме майно. При цьому, такі нотаріальні дії повинні бути вчинені нотаріусом з нерухомим майном.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що за відсутності доказів вчинення Приватним нотаріусом нотаріальних дій, вчинених зі спірним нерухомим майном, у Відповідача не було повноважень на здійснення державної реєстрації права на підставі Іпотечного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не вчинялися жодні дії щодо реєстрації Договору іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що дії Приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі Іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були протиправними у зв'язку з відсутністю у Відповідача повноважень з прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, оскільки у разі подання заяви відповідно до Закону щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя - рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, як передбачено положеннями наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб".

Крім того, Суд звертає увагу, що згідно ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 575 Цивільного кодексу України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

За змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За приписами частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З вбачається з матеріалів справи, що до договору іпотеки № 77950 акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» та Позивач внесли статтю 5 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя», якою передбачили, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.3 Іпотечного договору позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки.

У разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз.2 ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки.

Позивач наполягає на тому, що жодних повідомлень щодо виконання порушеного кредитного зобов'язання та про звернення стягнення на майно вона не отримувала.

Позивач наполягає на тому, що жодних повідомлень щодо виконання порушеного кредитного зобов'язання та про звернення стягнення на майно вона не отримувала.

В матеріалах справи міститься Рішення Апеляційного суду м. Києва по справі № 757/100/15-ц від 20 жовтня 2015 року, яким у позові Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - відмовлено.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що у Відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішенням 12210564 від 07.04.2014 року, оскільки відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про те, що дії при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та рішення державного реєстратора-нотаріуса є протиправними, внаслідок чого оскаржувані рішення, що є результатом протиправних дій, підлягають скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена в Ухвалах Київського апеляційного адміністративного суду: від 26 червня 2017 року по справі №826/6638/16; від 22 березня 2017 року по справі №826/245/16; Ухвалах Вищого адміністративного суду України: від 21 січня 2015 року у справі №К/800/66279/13 та від 02 лютого 2016 у справі №К/800/44973/15.

1. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування: рішення про державну реєстрацію в Державному реєстрі іпотек запису індексний номер 12210564, внесений 07.04.2014 року та рішення про заміну умов обтяження індексний номер 12210573 внесений 07.04.2014 року щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем..

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначені факти, Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 69-71, 94, 128, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію в Державному реєстрі іпотек запису індексний номер 12210564, внесений 07.04.2014 року.

3. Визнати протиправним і скасувати рішення про заміну умов обтяження індексний номер 12210573 внесений 07.04.2014 року щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем.

4. Стягнути з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергія Павловича на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1102,41 грн. (одну тисячу сто дві гривні 41 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук