Справа № 826/26998/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2017 року № 826/26998/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держземагенства у Київській області

про визнання протиправною бездіяльність

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Київській області (надалі - Відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держземагенства України у Київській області щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0598 га, яка розташована с СТ «Червона гвоздика» на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області та зобов'язати видати йому дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0598 га, яка розташована с СТ «Червона гвоздика» на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області на підставі наданих документів.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідачем безпідставно неодноразово відмовлено у наданні дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Так Позивач наголошує, що ним було подано всі необхідні документи, однак Відповідачем неодноразово надається відповідь з рекомендаціями щодо надання додаткових документів.

Представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що Позивач не надав всіх необхідних підтверджуючих документів, а саме: генеральний план садового товариства та довідку садового товариства, що і стало наслідком відмови у наданні дозволу на розробку проектної документації із землеустрою, а тому Головним управлінням Держземагенства у Київській області обґрунтовано відмовлено у наданні дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та запропоновано надати недостатніх документів. Отже, враховуючи наведене, Відповідач зазначив, що доводи Позивача щодо вчинення Головним управлінням Держземагенства у Київській області бездіяльності не підтверджуються.

У відповідності до частини шостої статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Головного управління Держземагенства у Київській області щодо видання йому дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0598 га, яка розташована с СТ «Червона гвоздика» на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області.

Листами від 17.04.2015 року №31-10-0.3-4610/0/17-15-сг, від 07.10.2013 року №08-03/7440, від 21.11.2013 року №08-03/11260, від 08.07.2014 року №31-10-0.31-1781/0/17-14-сг Відповідачем стосовно надання дозволу на розробку проектної документації було повідомлено, що ОСОБА_1 не надано повного пакету необхідних документів, а тому було рекомендовано надати всі необхідні документи та звернутись із вказаним клопотанням повторно.

Зокрема в останньому листі від 17.04.2015 року №31-10-0.3-4610/0/17-15-сг було зазначено, що для подальшого вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проектної документації Позивачу необхідно додати: довідку садового товариства (завірена належним чином) та викопіювання з генерального плану садового товариства (завірений належним чином), відповідні графічні матеріали з зазначенням місця розташування земельної ділянки; паспорт, ідентифікаційний код; технічні матеріали та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки в садовому товаристві.

Позивач вважає дії Відповідача протиправними та такими, що порушують його права, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно із частинами першою та другою статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Відповідно до частин першої - третьої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно із частиною першою статті 35 Земельного кодексу України, громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Відповідно до частини п'ятої статті 35 Земельного кодексу України, приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства.

В пункті 2 Постанови Ради Міністрів УРСР «Про впорядкування організації колективного садівництва і городництва» від 14 лютого 1985 р. N 65 (яка станом на 18.03.2015 була чинною), освоєння території колективного саду може бути розпочате лише після затвердження виконавчим комітетом районної, міської Ради народних депутатів, на території якої знаходиться садівницьке товариство, проекту її організації та забудови.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що громадяни мають право приватизувати земельну ділянку для ведення садівництва шляхом подання до уповноваженого органу клопотання з обов'язковими додатками та правовстановлюючими документами, зокрема, для приватизації садової ділянки необхідно додатково надати довідку з садового товариства про те, що заявник є членом цієї організації і що йому виділено земельну ділянку під певним номером згідно зі схемою (плану) організації території кооперативу (товариства) та викопіювання генерального плану товариства, який додається до довідки.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем оскаржувалось до суду рішення Відповідача, викладене у листі від 17.04.2015 року №31-10-0.3-4610/0/17-15-сг.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2015 року у справі №826/9306/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015 року, у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірною відмову головного управління Держземагенства України у Київській області від 17 квітня 2015 року у наданні дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, орієнтованою площею 0,0598 га, яка розташована в СТ «Червона гвоздика» в с. Пороскотень на території Клавдієво-Тарасівської селищної Ради Бородянського району Київської області та зобов'язання Відповідача видати дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, орієнтованою площею 0,0598 га, яка розташована в СТ «Червона гвоздика» в с.Пороскотень на території Клавдієво-Тарасівської селищної Ради Бородянського району Київської області на підставі наданих документів відмовлено.

Так, зокрема, Судами у справі №826/9306/15 встановлено та зазначено наступне: «Головне управління Держземагентства у Київській області, розглянувши клопотання Позивача від 18.03.2015 року, правомірно надало відповідь, у якій рекомендувало надати необхідні документи, оскільки до поданого клопотання не було надано правовстановлюючих документів, а саме: довідки садового товариства та генерального плану садового товариства. Тобто, аналізуючи вищенаведене можна зробити висновок, що факт відмови Позивачеві у наданні дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва не встановлений, оскільки у матеріалах справи відсутнє відповідне рішення уповноваженого органу, а рекомендаційний лист не можна вважати рішенням суб'єкта владних повноважень. Отже, для приватизації садової ділянки необхідно додатково надати довідку садового товариства та генеральний план садового товариства, та, враховуючи, що позивач дані документи не подав до Відповідача, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність у Головного управління Держземагентства у Київській області законних підстав для надання дозволу на розробку проектної документації із землеустрою.».

Після отримання відповіді від Відповідача листом від 17.04.2015 року №31-10-0.3-4610/0/17-15-сг та результату судового оскарження у справі №826/9306/15 Позивач до Головного управління Держземагенства у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проектної документації з відповідними документами не звертався.

При цьому, слід зазначити, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, судом вбачається відсутність оскаржуваної бездіяльності, тобто в ході розгляду даної справи судом не встановлено пасивної поведінки Відповідача, а відтак відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім цього, суд також зазначає з приводу вимоги Позивача зобов'язання Відповідача видати йому дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, що вона є пов'язаною та похідною від попередньої, а тому не підлягає задоволенню. Та, крім цього, слід зауважити, що дана вимога порушує дискреційні права Головного управління визначені земельним законодавством України.

Так, суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а отже відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук