Справа № 452/1053/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року справа № 452/1053/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

судді Гулика А.Г.

судді Сакалоша В.М.

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Смілки В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військовий комісаріат Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військовий комісаріат Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є військовим пенсіонером України, виконував обов`язки військової служби в країнах, де велись бойові дії, а саме у Демократичній республіці Афганістан, у складі військової частини, яка находиться на території України у Львівській області. Захворювання ОСОБА_1 стверджується записами у Витягу BJIK (протокол № 685 від 31 серпня 2016 року). Вважає, що він як військовослужбовець в якого настала інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, надав суду письмові заперечення. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог заявляє, що Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком «Про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, не передбачено виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю військовослужбовцям збройних сил інших країн, у т.ч. Російської Федерації. Позивач був звільнений з військової служби із Збройних Сил Російської Федерації ( в/ч 36656 м.Могоча, Читинської області) в липні 1997 р. Відповідно, військову службу в Збройних Силах України він ніколи не проходив, військовослужбовцем Збройних Сил України чи інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України не був і військову службу закінчив як військовослужбовець Збройних Сил Російської Федерації, а тому в силу cт. З Закону N 2011-ХІІ норми відповідного Закону на нього не поширюються. В задоволені позову просить відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військового комісаріату Львівської області в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Надав суду письмові пояснення на позов, у яких зазначив, що Львівським обласним військовим комісаріатом направлений наданий позивачем комплект документів на розгляд комісії Міністерства оборони України для прийняття рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013. 17.02.2017 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн. Львівський обласний військовий комісаріат повідомив позивача про результати розгляду питання про виплату йому одноразової грошової допомоги.

Заслухавши думку сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з такого.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби із Збройних Сил Російської Федерації (в/ч 36656 м.Могоча, Читинської області) в липні 1997 р.

Згідно з висновком військової лікарняної комісії окружного військового клінічного госпіталю м.Чита від 24.04.1997 №478 позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби.

Рішенням Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 31.08.2016 протокол №685 постанову ВЛК 321 ОВГ (ЗС РФ) про причинний зв`язок захворювань по свідоцтву про хворобу 24.04.1997 №478 відмінено.

ОСОБА_1 звернувся з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойових дій, до якої було надано наступні документи:

-копія виписки із акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 887924 від 06.10.2016;

-копії виписних епікризів;

-копія витягу з протоколу BJIK Західного регіону № 685 від 31.08.2016;

-копія свідоцтва про хворобу № 478 від 24.05.1997;

-копія довідки про проходження військової служби;

-копія військового квитка серії НОМЕР_1 від 09.10.1979;

-копія паспорта;

-копія ідентифікаційного коду.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №887924, яка видана 06.10.2016, позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

31.10.2016 року за вихідним №10655 Львівським обласним військовим комісаріатом направлений наданий позивачем комплект документів на розгляд комісії Міністерства оборони України для прийняття рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

17.02.2017 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки законодавство України передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн (протокол № 15 від 17.02.2017).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 16 вказаного Закону передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання, яка призначається і виплачується у разі, зокрема: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Пунктом 9 статті 16-3 цього Закону визначено, що порядок призначення виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку № 975).

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Судом встановлено, що позивач отримав інвалідність внаслідок захворювання, отриманого ним під час виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в Збройних Силах Російської Федерації (в/ч 36656 м.Могоча, Читинської області).

Суд зазначає, що ОСОБА_1 був військовослужбовцем іншої держави та був звільнений у запас у відповідності до Закону Російської Федерації.

Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" N 2011-XII визначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці строкової і надстрокової служби та військової служби за контрактом Збройних Сил України, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, Служби національної безпеки України, військ цивільної оборони, а також інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, стратегічних сил стримування, які дислокуються на території України, військовослужбовці-жінки, курсанти військових навчальних закладів.

З наведеного можна зробити переконливий висновок про те, що позивач не був військовослужбовцем України, на момент звільнення з військової служби іншої держави до нього, як до військовослужбовця, не може застосовуватися законодавство України, у тому числі і Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано недостатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір з сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 24, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.08.2017 року.

Головуючий суддя Р. М. Брильовський

Суддя А.Г. Гулик

Суддя В.М. Сакалош