Справа № 337/2554/17
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017р. Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя Мурашова Н.А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона до 2016р. перебувала на обліку як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник освіти. Після призначення пенсії вона продовжувала працювати. З 15.12.2016р. їй було призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 22.06.2017р. вона звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії за віком з урахуванням положень ч.1 ст.29 вказаного Закону, а саме з виплатою підвищення до пенсії за більш пізній вихід на пенсію. 03.07.2017р. вона отримала відповідь відповідача, якою останній відмовив їй у виплаті такого підвищення через те, що вона раніше отримувала пенсію за вислугою років і немає права на отримання вказаного підвищення. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в грудні 2016р. їй була призначена вперше, в розумінні вказаного Закону вона не була пенсіонеркою.

Просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії за віком із підвищенням за більш пізній вихід на пенсію відповідності до ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати відповідача здійснити такий розрахунок з 15.12.2016р. Також просить стягнути на її користь понесені витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 19.07.2017р. по даній справі відкрито скорочене провадження.

02.08.2017р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких він позов не визнав повністю, мотивуючи це тим, що позивачка перебував на обліку як отримувач пенсії за вислугу років як працівник освіти з 23.09.2004р. З 15.12.2016р. вона переведена на пенсію за віком. Згідно з ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення може відбуватись тільки у разі досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацем першим ч.1 ст.26 цього Закону, тобто після досягнення 60 років. Позивачка досягла 60 років 15.04.2017р., тобто після призначення їй пенсії за віком. Тому правових підстав для виплати вказаного підвищення немає. Просить в позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 23.09.2004р. позивачці була призначена пенсія за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

15.12.2016р. позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком і така пенсія їй була призначена у відповідному розмірі.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2017р. зобов'язано УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжя перерахувати та виплатити позивачці пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2013, 2014, 2015 роки, з 15.12.2016р., з урахуванням раніше виплаченої різниці.

Згідно з розпорядженням №149104 від 22.03.2017р. відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачки на підставі вказаного судового рішення. Розмір пенсії склав 2086,48грн., в т.ч. пенсія за віком - 1979,08грн., доплата за понаднормативний стаж 107,40грн.

22.06.2017р. позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок розміру пенсії із підвищенням за більш пізній вихід на пенсію відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 15.12.2016р..

Листом від 03.07.2017р. відповідач відмовив позивачці в задоволенні її заяви.

Після цього, 14.07.2017р. позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд керується принципом верховенства права (ст. 8 КАС України) відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється в Україні на підставі Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються форми та види пенсійного забезпечення. Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності з 01.01.2004р., та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону №1058-IV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Відповідно до ч.3 ст.29 вказаного Закону жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Як встановлено судом, спір між сторонами виник з приводу нарахування позивачці підвищення до пенсії за віком за більш пізній вихід відповідно до ст.29 Закону №1058-IV. При цьому, позивачка посилається на необхідність застосування ч.1 ст.29 цього Закону.

Однак, суд вважає безпідставним посилання позивачки на застосування саме ч.1 ст.29 Закону №1058-IV, оскільки вказана норма застосовується виключно до осіб, які набули право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, а саме 60 років, виявили бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Разом з тим, жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, в розмірі та порядку, визначеному ч.3 ст.29 Закону №1058-IV.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка народилась 15.04.1957р., право на пенсію за віком вона набула по досягненню 56 років (з 15.04.2013р.), як це визначено абз.5 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV. Пенсія за віком була призначена позивачці з 15.12.2016р., тобто фактично по досягненню 59 років, що свідчить про більш пізній вихід на пенсію за віком і наявність підстав для підвищення розміру пенсії на 2,5 відсотки за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, як це визначено ч.3 ст.29 Закону №1058-IV.

Відповідно до ст.6, 11 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єктів владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін та третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, здійснюючи правосуддя за принципом законності та верховенства права, виходячи із суті спірних правовідносин та з метою повного захисту права позивачки на пенсійне забезпечення, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, як вони викладені позивачкою в позовній заяві, та вирішити спір щодо права позивачки на підвищення розміру її пенсії за віком із застосуванням ч.3 ст.29 Закону №1058-IV, а не ч.1 ст.29, як вказує позивачка в позовній заяві.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності у позивачки права на отримання підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону №1058-IV.

Так, як вже зазначалось, позивачка народилась 15.04.1957р., право на пенсію за віком вона набула по досягненню 56 років (з 15.04.2013р.). Пенсія за віком була призначена позивачці з 15.12.2016р., тобто на 3 роки 8 місяців пізніше встановленого віку (загалом 44 місяці). У зв'язку з цим при призначенні позивачці в грудні 2016р. пенсії за віком відповідач зобов'язаний був визначити розмір пенсії з урахуванням вимог ч.3 ст.29 Закону №1058-IV, а саме з підвищенням пенсії на 2,5 відсотки за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, що становить 17,5% із розрахунку: 44міс. : 6 міс = 7 + 2 міс., 7 х 2,5% = 17,5%.

Отже, суд вважає, що відповідач, не здійснивши при призначенні пенсії за віком нарахування позивачці підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону №1058-IV, а також відмовивши в здійсненні такого нарахування після її звернення із заявою від 22.06.2017р. діяв не на підставі, не в межах повноваджень та не у спосіб, що передбачені вказаним Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому вказані його дії слід визнати протиправними.

Разом з тим, вирішуючи питання про зобов'язання відповідача поновити порушені права позивачки шляхом здійснення перерахунку розміру пенсії за віком з урахуванням підвищення до пенсії у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону №1058-IV, суд виходить з такого.

Згідно з ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Згідно з ч.3 ст.162 КАС України, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Поважними причинами за чинним законодавством визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається з позовною заявою, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами своєчасного звернення до суду за захистом порушеного права.

Залишення позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, з'ясуванні причин пропуску цього строку та підстав для визнання цих причин поважними.

Крім того, слід враховувати, що предметом позову в категорії справ щодо призначення, перерахунку, надання, одержання пенсійних та усіх інших соціальних виплат, є дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, пов'язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, тому судам необхідно перевіряти строк звернення до суду залежно від виду платежу та тривалості періоду, за який виник спір.

Оцінивши обставини справи, виходячи зі змісту позовних вимог, які стосуються нарахування позивачці підвищення до пенсії за віком за більш пізній вихід на пенсію, яке повинно бути нараховано при призначенні пенсії за віком та виплачуватись щомісячно, тобто виплата такого підвищення носить регулярний, щомісячний характер, суд вважає, що позивачка 14.07.2017р. (штамп на поштовому конверті) звернулася до суду з вказаним позовом в частині вимог про проведення перерахунку та виплату такого підвищення за період з 15.12.2016р. по 13.01.2017р. поза встановленим ст.99 КАС України 6-місячним строком звернення до суду, оскільки суд вважає, що про порушення своїх прав, в т.ч. про виплату пенсії в меншому розмірі, ніж передбачено законом, вона могла і повинна була дізнатися після отримання чергової щомісячної пенсійної виплати.

При цьому, підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і відповідно поновлення цього строку суд не знаходить, оскільки позивачка не надала доказів на підтвердження наявності та обґрунтованості дійсних істотних об'єктивних та непереборних перешкод чи труднощів для своєчасного звернення до суду, а такі причини, як необізнаність щодо змісту діючих законів України, відсутність юридичної освіти, не носять, на думку суду, об'єктивний та незалежний від волі позивачки характер.

Крім того, слід зазначити, що підвищення до пенсії у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону №1058-IV повинно було вплачуватись позивачці до досягнення 60 років, як це визначено вказаною нормою Закону, тобто до 15.04.2017р.

У зв'язку з цим задоволенню підлягають позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням підвищення до пенсії у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону №1058-IV, починаючи з 14.01.2017р. по 15.04.2017р., позовні вимоги за період з 15.12.2016р. по 13.01.2017р. слід залишити без розгляду, оскільки вони заявлені поза встановленим законом строком звернення до суду.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує усі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00грн.

Разом з тим, підстав для стягнення на користь позивачки понесених витрат на правову допомогу в сумі 1500,00грн. суд не знаходить, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України - витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. позивачка надала суду договір про надання юридичних послуг №466 від 27.12.2016 року (арк..12), копію квитанції до прибуткового касового ордеру №466/1 від 11.07.2017р. (арк..13), розрахунок витрат на правову допомогу (арк..14), згідно яких вбачається, що адвокатом надана правова допомога у вигляді складання адміністративного позову.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що вказані витрати не підлягають стягненню, оскільки вони не є участю особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому, адміністративний позов було підписано та направлено до суду безпосередньо позивачкою, а не її представником.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однак, документу, оформленого у встановленому законом порядку і який би засвідчив оплату позивачкою саме гонорару, суду не надано.

Таким чином, в стягненні на користь позивачки витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.19,46 Конституції України, ст.2,9,26,29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.2,8,9,11,94,159,160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Правобережне об'єднане Управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 14.01.2017р. по 15.04.2017р., з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 15.12.2016р. по 13.01.2017р. - залишити без розгляду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00грн.

В стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.А.Мурашова

02.08.2017