Справа № 826/15955/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 липня 2017 року 13:43 №826/15955/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаКомісії з питань вищого корпусу державної служби Президент України Порошенко Петро Олексійович
проскасування рішення про результати конкурсу

за участі:

позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: не прибув;

вільного слухача: ОСОБА_3;

представника третьої особа: Мишковець О.В.

На підставі ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 07.07.2017 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Комісії з питань вищого корпусу державної служби (далі також - відповідач або Комісія), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Президента України Порошенка Петра Олексійовича (далі також - третя особа або Президент України), в якому просив суд скасувати рішення Комісії про переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата на посаду голови Житомирської обласної державної адміністрації.

Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок незаконної відмови у допуску позивача до конкурсу, а також порушення відповідачем, під час проведення спірного конкурсу, положень пунктів 3, 21, 27, 33 Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246, враховуючи обставини невідповідності програмного забезпечення, яке здійснювало автоматичне тестування кандидатів вимогам статті 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», Порядку створення комплексних систем захисту інформації, а також інші факти порушення умов конкурсу під час його проведення, які могли вплинути та вплинули на результати конкурсу, рішення Комісії про переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата на посаду голови Житомирської обласної державної адміністрації підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі з огляду на те, що позов не ґрунтується на нормах права, оскільки при прийнятті спірного рішення Комісія діяла в межах і у спосіб визначені законом.

Представник третьої особи проти позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав необґрунтованості.

Дана справа перебувала у провадженні судді Аблова Є.В., який ухвалою від 27.04.2017, задовольнивши заяву про самовідвід, передав справу на повторний автоматичний розподіл для визначення іншого складу суду згідно з вимогами статей 15-1 та 32 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 22.05.2017 справа прийнята до провадження суддею Григоровичем П.О. та призначена до судового розгляду в судовому засіданні.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Президента України від 09.09.2016 №237/2016-рп «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад голови Житомирської обласної державної адміністрації та голови Харківської обласної державної адміністрації», зокрема, оголошено конкурс на зайняття вакантної посади голови Житомирської обласної державної адміністрації (далі також - конкурс) та затверджені Умови проведення такого конкурсу (далі також - Умови). Дата, час і місце проведення конкурсу визначено - о 10.00 4 жовтня 2016 року за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 15.

З огляду на зазначене, позивачем 23.09.2016 подана до Комісії заява з пакетом документів, які передбачені статтею 25 Закону України «Про державну службу», з метою участі в конкурсі.

Листом Національного агентства України з питань державної служби від 26.09.2016 № 6568/90-16 позивачу повідомлено, що подані ним документи для участі у конкурсі не відповідають встановленим вимогам (Умовам) в частині відсутності досвіду роботи на посадах державної служби категорії «А» чи «Б» або на посадах не нижче керівників структурних підрозділів в органах місцевого самоврядування, або досвіду роботи на керівних посадах у відповідній сфері, у зв'язку з чим, його кандидатуру для у часті в конкурсі не допущено.

Згідно пояснень позивача, про недопущення його до участі у конкурсі він дізнався лише 30.09.2016 з телефонної розмови з працівником Національного агентства України з питань державної служби, який також повідомив про скерування позивачу вищезазначеного листа. Проте, фактично, сам лист Національного агентства України з питань державної служби від 26.09.2016 № 6568/90-16 позивач отримав 07.10.2016.

Разом з тим, 04.10.2016 у приміщенні Нацдержслужби за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 15, Комісією, зокрема, проведено конкурс на зайняття вакантної посади голови Житомирської обласної державної адміністрації, за результатами якого прийнято рішення про визначення переможця конкурсу та другого кандидата за результатами конкурсу (одноголосно, переможцем конкурсу визначено - ОСОБА_6, другим кандидатом за результатами конкурсу визначено - ОСОБА_7.), оформлене протоколом № 10 засідання Комісії, про що на офіційному веб-сайті Нацдержслужби (www.guds.gov.ua) розміщена відповідна інформація.

Не погоджуючись з таким рішенням Комісії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про його скасування.

Дослідивши надані сторонами докази та пояснення представників, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України від 28.06.1996 (із змінами і доповненнями), органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі також - Закон).

Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Статтею 6 Закону передбачено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців (частина перша).

Встановлюються такі категорії посад державної служби, зокрема, категорія «А» (вищий корпус державної служби) - посади, у тому числі, голів місцевих державних адміністрацій (пункт перший частини другої статті 6 Закону).

Згідно з пунктом третім частини першої статті 12 Закону, система управління державною службою включає, окрім іншого, Комісію з питань вищого корпусу державної служби та відповідні конкурсні комісії.

Комісія з питань вищого корпусу державної служби (далі - Комісія) є постійно діючим колегіальним органом і працює на громадських засадах (частина перша статті 14 Закону).

Комісія, зокрема, проводить конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А» та вносить суб'єкту призначення пропозиції щодо переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата на вакантну посаду (пункт другий частини першої статті 15 Закону).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону, право на державну службу мають повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та яким присвоєно ступінь вищої освіти не нижче, магістра - для посад категорій «А» і «Б».

Згідно зі статтею 20 Закону, вимогами до осіб, які претендують на вступ на державну службу, є вимоги до їхньої професійної компетентності, які складаються із загальних та спеціальних вимог.

Особа, яка претендує на зайняття посади державної служби, повинна відповідати таким загальним вимогам, зокрема, для посад категорії «А» - загальний стаж роботи не менше семи років; досвід роботи на посадах державної служби категорій «А» чи «Б» або на посадах не нижче керівників структурних підрозділів в органах місцевого самоврядування, або досвід роботи на керівних посадах у відповідній сфері не менш як три роки; вільне володіння державною мовою, володіння іноземною мовою, яка є однією з офіційних мов Ради Європи;

Вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу (частина перша статті 21 Закону).

З метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов'язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби (далі - Порядок проведення конкурсу), що затверджується Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 22 Закону).

Відповідно до статті 26 Закону, служба управління персоналом державного органу, в якому проводиться конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатами, на відповідність встановленим законом вимогам та повідомляє кандидата про результати такої перевірки.

Кандидати, документи яких пройшли перевірку, передбачену частиною першою цієї статті, проходять тестування відповідно до Порядку проведення конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Кандидати, які пройшли тестування, передбачене частиною другою цієї статті, проходять співбесіду та/або інші види оцінювання відповідно до Порядку проведення конкурсу.

Конкурс на зайняття вакантної посади державної служби категорії «А» проводить Комісія (частина перша статті 27 Закону).

Під час засідання конкурсної комісії її члени: 1) вивчають результати проведеної службою управління персоналом перевірки документів кандидатів на зайняття вакантних посад державної служби; 2) проводять відбір кандидатів з використанням видів оцінювання відповідно до Порядку проведення конкурсу; 3) проводять співбесіду з кандидатами на зайняття вакантних посад з урахуванням результатів тестування для уточнення їхньої професійної компетентності; 4) особисто оцінюють рівень професійної компетентності кандидатів та визначають в особистому порядку їхній загальний рейтинг; 5) за результатами складення загального рейтингу кандидатів визначають переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата на зайняття вакантної посади (частина четверта статті 27 Закону).

Аналогічні положення закріплені в Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246 (далі також - Порядок), який визначає процедуру проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс), метою якого є добір осіб, здатних професійно виконувати посадові обов'язки.

Окрім того, відповідно до пункту 2 Порядку проведення конкурсу здійснюється відповідно до визначених в установленому законом порядку вимог до професійної компетентності кандидата на вакантну посаду державної служби на основі оцінювання його особистих досягнень, знань, умінь і навичок, моральних і ділових якостей для належного виконання посадових обов'язків.

Згідно з пунктом 6, 8 Порядку, конкурс проводиться поетапно: 1) прийняття рішення про оголошення конкурсу; 2) оприлюднення рішення про оголошення конкурсу; 3) приймання документів від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі; 4) попередній розгляд поданих документів на відповідність встановленим законом вимогам; 5) проведення тестування та визначення його результатів; 6) розв'язання ситуаційних завдань та визначення їх результатів (крім категорії «В»); 7) проведення співбесіди та визначення її результатів; 8) проведення підрахунку результатів конкурсу та визначення переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата; 9) оприлюднення результатів конкурсу.

Особи, які подали необхідні документи для участі у конкурсі, є кандидатами на зайняття посади державної служби (далі - кандидати).

Відповідно до пункту 21 Порядку, документи для участі в конкурсі, подані кандидатами на посаду категорії «А», перевіряються на відповідність встановленим законом вимогам спеціальним структурним підрозділом.

Про результати такої перевірки кандидат на посаду категорії «А» повідомляється спеціальним структурним підрозділом у триденний строк з дня їх надходження.

Служба управління персоналом державного органу, в якому оголошено конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатами, на відповідність встановленим законом вимогам у триденний строк з дня їх надходження та повідомляє кандидату про результати такої перевірки у той самий строк.

Кандидати, документи яких не відповідають встановленим вимогам, до конкурсу не допускаються, про що їм повідомляє служба управління персоналом державного органу або спеціальний структурний підрозділ.

Таким чином, виходячи з наведених норм, рішення щодо допуску осіб до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади державної служби категорії «А» приймає не Комісія, а спеціальний структурний підрозділ, створений для забезпечення роботи Комісії. В силу наданих Законом повноважень Комісія може лише прийняти до відома результати проведеної таким структурним підрозділом перевірки документів кандидатів на зайняття вакантних посад державної служби.

Відповідно до пункту 66 Порядку, оскарження рішення конкурсної комісії проводиться відповідно до статті 28 Закону України «Про державну службу».

Згідно з приписами пункту першого частини п'ятої статті 28 Закону, учасник конкурсу, який не пройшов конкурсний відбір, має право оскаржити до суду рішення конкурсної комісії щодо конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії «А».

Правовий аналіз наведених в сукупності норм Закону та Порядку дає суду підстави дійти висновку про те, що кандидатом вважається особа, яка подала необхідні документи для участі у конкурсі та які пройшли відповідну перевірку спеціального структурного підрозділу на відповідність встановленим законом вимогам. Разом з тим, статус учасника конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії «А» набуває лише той кандидат, який був допущений до участі у такому конкурсі. Відповідно, право на оскарження рішення Комісії виникає в учасника конкурсу, який приймав участь в етапах конкурсу, зокрема, тестуванні та/або розв'язанні ситуаційних завдань та/або співбесіді.

Як вже зазначалося, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачем 23.09.2016 відповідачу були подані документи для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади голови Житомирської обласної державної адміністрації, за результатом розгляду яких листом структурного підрозділу Національного агентства України з питань державної служби від 26.09.2016 № 6568/90-16 позивачу повідомлено про недопуск його до участі у конкурсі, оскільки подані позивачем документи для участі у конкурсі не відповідають встановленим вимогам в частині відсутності досвіду роботи на посадах державної служби категорії «А» чи «Б» або на посадах не нижче керівників структурних підрозділів в органах місцевого самоврядування, або досвіду роботи на керівних посадах у відповідній сфері. В той же час, позивач стверджує, що отримав вказаний лист лише 07.10.2016, тобто з порушенням строку на повідомлення про недопуск до участі в конкурсі, закріпленого пунктом 21 Порядку.

При цьому, судом встановлено, що ні Законом, ні Порядком не встановлений спосіб, в який спеціальний структурний підрозділ має повідомити кандидата на посаду категорії «А» про результати перевірки документів, поданих ним для участі у конкурсі, на відповідність встановленим законом вимогам. Натомість, як зазначено самим позивачем про недопуск до участі в конкурсі він дізнався ще 30.09.2016, тобто заздалегідь до дати проведення конкурсу.

Разом з тим, судом встановлено що, вказані дії та рішення спеціального структурного підрозділу Національного агентства України з питань державної служби позивачем окремо не оскаржувались, натомість він зазначає про незаконну відмову у допуску до конкурсу обґрунтовуючи даний адміністративний позов, що судом до уваги не приймається, оскільки, як вже встановлено судом, до повноважень Комісії не належить прийняття рішення щодо допуску осіб до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади державної служби категорії «А».

Отже, фактично, вказуючи на незаконну відмову у допуску до конкурсу, як одну з підстав обґрунтування позову про скасування рішення відповідача, позивач намагається підмінити суб'єктний склад та предмет спірних правовідносин, що сприймається судом критично.

Проаналізувавши наведені обставини та норми, враховуючи, що позивач не був учасником конкурсу, отже не має права на оскарження рішення Комісії, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем взагалі відсутній публічно-правовий спір.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Відповідно до частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

При цьому, позивач оскаржує рішення Комісії про переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата на посаду голови Житомирської обласної державної адміністрації, тобто фактично оскаржує правовий акт індивідуальної дії, який породжує права й обов'язки для тих суб'єктів, яким він адресований, або які є учасниками даної конкурсної процедури.

З огляду на викладене, а також те, що позивач не був допущений до участі в конкурсі спеціальним структурним підрозділом, створеним для забезпечення роботи комісії, суд приходить до висновку про обрання позивачем невірного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 28.02.2017 (№ 21-3829а16).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Окрім того, відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Посилання позивача на порушення відповідачем процедури та способу проведення конкурсу на етапі тестування (недоліки електронної системи складання тестування; відсутність експертного висновку до програмного забезпечення, за допомогою якого проводилось тестування; дублювання питань, внаслідок чого їх загальна кількість менша, ніж передбачена Порядком), що, на його думку, вплинуло на результати конкурсу, суд до уваги не приймає, оскільки, як вже було зазначено вище, ці можливі обставини не порушують прав позивача та не стосуються спірних правовідносин.

До того ж, статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачена можливість оскарження законності нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, рішень Президента України та нормативно-правових актів інших суб'єктів владних повноважень, чим, з невідомих суду причин, позивач не скористався, у той час, як просить суд розглянути у даній справі також і питання законності постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 448, що за правилами процесуального законодавства не може бути здійснено судом в даному судовому процесі.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи, надані сторонами докази та пояснення, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується, зокрема, принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем належним чином виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 14.07.2017.

Суддя П.О. Григорович