Справа № 376/2251/16-а
Суддя: Віговський С. І.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2251/16-а
Провадження № 2-а/376/88/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2016 р. Сквирський районний суд Київської області у складі головуючого судді Віговського С.І. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області про визнання дій протиправними та відновлення нарахування та виплати пенсії, -

встановив:

Позивач звернулася з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області про визнання дій протиправними та відновлення нарахування та виплати пенсії .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 30.07.2002 року працює в Сквирському районному суді Київської області на посаді секретаря суду.

З 2008 року їй призначено пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 26.07.2012 року, позивачу призначено пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, довічно, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.04. 2015 року позивачу пенсія не нараховується та не виплачується.

14.11.2016 року позивач звернулась з письмовою заявою до Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області з проханням відновити виплату призначеної пенсії по інвалідності з 01.06.2015 р.

Згідно листа від 28.11.2016 року Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни ІІІ групи, учасників бойових дій та осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених у Законах України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судів», пенсії не виплачують. З 01 квітня 2015 року скасовано норми щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до спеціальних законів. Разом із цим, зміни щодо порядку виплати пенсій не вносились. Таким чином, для поновлення виплати пенсій особам, що працюють на посадах держслужбовців, немає підстав. Тобто, починаючи з 01 квітня 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області позивачу припинено виплату пенсії.

Позивач вважає дії Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київській області щодо не нарахування та невиплати їй пенсії незаконними.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд визнати причини пропущення строку для звернення до суду поважними та поновити їй пропущений строк для звернення до суду, визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності 3 групи, загального захворювання з 01 червня 2015 року згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії та здійснити виплату недоотриманої суми пенсії, внаслідок невиконання вимог законодавства України, починаючи з 01 червня 2015 року.

В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, позов підтримала у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача,Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київській області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмове заперечення, в якому зазначив про невизнання позовних вимог з огляду на ті обставини, що з 01 квітня 2015 року позивачу припинено виплату пенсії. Рішення Управління ґрунтувалося виключно на вимогах Закону, зокрема Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення», яким тимчасово у період з 01 квітня 2015 року особам, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу» (тобто державним службовцям та особам які до них прирівняні), пенсії не виплачуються.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року «Про державну службу».

Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», внесені зміни до Закону України «Про державну службу», у зв'язку із чим ст.37 Закону України «Про державну службу»визначає, що тимчасово у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р. особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у період роботи на посадах передбаченими так званими спец законами «Про державну службу»та інші пенсії, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

П.2 Прикінцевих положень ЗУ № 123 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», передбачено що порядок виплати пенсії Законом поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Отже, застосуванню підлягає спеціальний закон, який регулює правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, яким є зокрема Закон України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Відповідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-12), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру» (1697-18), «Про судоустрій і статус суддів» (2453-17), призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Крім того, згідно статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Причини пропущеного строку для звернення до суду, які позивач зазначила у заяві, вважає такими, які не дають право на поновлення пропущеного строку. Посилаючись на вищевказане, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, відповідно до наказу № 30 від 30.07.2002 року працює в Сквирському районному суду Київської області на посаді секретаря суду.

З 2008 року їй призначено пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 26.07.2012 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, довічно, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01 квітня 2015 року позивачу пенсія не нараховується та не виплачується.

14 листопада 2016 року позивач звернулась з письмовою заявою до Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області з проханням відновити виплату призначеної пенсії по інвалідності з 01.06.2015 р.

Згідно листа Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області №44/Р-01 від 28 листопада 2016 року, тимчасово з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни ІІІ групи, учасників бойових дій та осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених у Законах України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судів», пенсії не виплачують.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року «Про державну службу».

Згідно ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, втому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 р. (далі - Закон № 213-VІІІ від 02.03.2015р.), пп. 2 п. 12 розділу І якого внесені зміни в ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких: тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «;Про статус народного депутата України», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії ї соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно п. 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015р., порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Разом з тим пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015р. у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище.

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997р. №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв учасі раніше.

У зв'язку із тим, що у зазначений у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015р., строк, тобто до 01.06.2015 р., закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом державним службовцям не призначаються, і відповідно позивач ОСОБА_1, яка є державним службовцем, перестала бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестала бути особою, передбаченою у статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, вже не дає їй права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому з 01 червня 2015 року вона перестала бути особою, якій у відповідності до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2015 року було призупинено виплату пенсії, то відпали і підстави для застосування даної норми закону.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області щодо припинення позивачу виплат пенсії по інвалідності, та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області поновити такі виплати повному обсязі.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, зокрема, пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Судом вище встановлено, що для забезпечення свого права на поновлення пенсійних виплат позивач звернулася до відповідача 14 листопада 2016 року, а тому суд вважає, що позивач має право на поновлення пенсійних виплат саме з 14 листопада 2016 року, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки при відкритті провадження в справі за даним адміністративним позовом позивачу за його клопотанням було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, позивач у вказаний період часу його не сплатив, фактично не понісши цих судових витрат, спір вирішено на його користь, то судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

Крім того, згідно ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач дізналася про порушення своїх прав, тільки отримавши відповідь Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області №44/Р-01 від 28 листопада 2016 року.

Таким чином, суд вважає, що строк для звернення до суду за захистом своїх прав позивачем пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 22, 46 Конституції України, ст.ст. 7, 37, 47, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.37 Закону України «Про держанву службу», ст.ст. 7, 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 99, 122, 128, 158-163,167 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області щодо припинення ОСОБА_1 виплат пенсії як інваліду третьої групи, та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії як інваліду третьої групи з 14 листопада 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя С. І. Віговський