Справа № П/9991/220/12
Суддя: Волков О.Ф.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2017 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючого Волкова О.Ф.,
суддів:Берднік І.С., Вус С.М., Гриціва М.І., Гуменюка В.І., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Канигіної Г.В., Ковтюк Є.І., Кривенди О.В., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І., Пошви Б.М., Прокопенка О.Б., Романюка Я.М., Сімоненко В.М., Школярова В.Ф.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника Верховної Ради України (далі - ВРУ) - Долгова Ю.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ВРУ про визнання незаконною постанови, визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати: незаконною Постанову ВРУ від 12 квітня 2012 року № 4639-VI про звільнення його з посади судді Генічеського районного суду Херсонської області за порушення присяги (далі - Постанова); протиправними дії ВРУ щодо розгляду подання Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) щодо звільнення його з посади судді за порушення присяги судді.

Вважає Постанову незаконною, оскільки ВРЮ було допущено порушення процедури розгляду пропозиції члена ВРЮ про його звільнення з посади судді за порушення присяги судді, а факт порушення присяги не знайшов свого підтвердження.

Крім того, позивач зазначав, що голосування у ВРУ під час розгляду питання про його звільнення проводилось народними депутатами за чужими картками від імені інших народних депутатів, що були відсутні в залі засідань парламенту. Зазначена обставина, на думку позивача, є додатковою підставою для визнання Постанови незаконною.

Суд установив, що 24 січня 2012 року на засіданні ВРЮ розглянуто пропозицію члена ВРЮ ОСОБА_20 від 26 вересня 2011 року про внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Генічеського районного суду Херсонської області за порушення присяги судді і прийнято рішення про внесення подання до ВРУ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги.

20 лютого 2012 року подання ВРЮ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді направлено Головою ВРЮ до ВРУ.

12 квітня 2012 року ВРУ прийняла спірну Постанову.

Вищий адміністративний суд України постановою від 5 червня 2012 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із рішенням Вищого адміністративного суду України щодо нього, ОСОБА_1 подав до Європейського суду з прав людини (далі - Суд) заяву проти України, у якій скаржився: за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), - на те, що провадження стосовно його звільнення було несправедливим та суперечило принципу незалежного і безстороннього суду; за статтею 8 Конвенції - на те, що звільнення значним чином вплинуло на його приватне життя.

З огляду на схожість заяви ОСОБА_1 з іншими заявами, поданими до Суду громадянами України, які раніше обіймали посади суддів національних судів, усі ці заяви були об'єднані відповідно до пункту 1 Правила 42 Регламенту Суду.

19 січня 2017 року Суд ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_1 № 65207/12, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв'язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Суд також постановив, що упродовж трьох місяців від дня, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач має сплатити заявникам суми, зазначені у Додатку II, а також додатково суми будь-яких податків, що можуть нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані у валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Відповідно до пункту 159 (а) рішення Суду одинадцятьом заявникам, серед яких і ОСОБА_1, присуджено спільно суму у розмірі 11 000 євро, відшкодування судових та інших витрат, понесених під час проваджень у Суді.

Рішення Суду набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року.

У заяві про перегляд Верховним Судом України судового рішення з підстави, встановленої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ОСОБА_1 просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 5 червня 2012 року та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши викладені у заяві доводи, Верховний Суд України вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Щодо скарг заявників за пунктом 1 статті 6 Конвенції Суд у своєму рішенні зазначив, що національні органи, розглядаючи справи заявників, не були незалежними і неупередженими. Суд послався на висновки у справі «Олександр Волков проти України» (пункти 109-31), у якій було встановлено, що провадження у ВРЮ і ВРУ характеризувалося великою кількістю системних і загальних недоліків, які поставили під сумнів принципи незалежності та неупередженості, а подальший перегляд справи судом не усунув ці недоліки. Суд вважав, що згадані висновки є однаково застосовними до заяв, що розглядаються, та постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо усіх заявників, а відтак і ОСОБА_1, у зв'язку з недотриманням принципів незалежності і неупередженості.

Також у рішенні Суду йдеться про те, що у справі «Олександр Волков проти України» (пункти 166-67 та 173-85) Суд встановив, що звільнення заявника з посади судді становило втручання у його приватне життя, а також, що таке втручання не відповідало вимогам «якості закону», а тому не було правомірним у розумінні статті 8 Конвенції. Ці висновки застосовані і до заяв, що розглядаються, і Суд не вбачає причин відступати від них.

Таким чином, як констатовано у рішенні Суду, було порушення статті 8 Конвенції щодо усіх заявників.

Порядок виконання рішення Суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV), іншими нормативно-правовими актами.

За абзацом дев'ятим частини першої статті 1 Закону № 3477-ІV виконання рішення Суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Стосовно прохання вжиття заходів індивідуального характеру, а саме поновлення заявників, зокрема й ОСОБА_1, на посадах, у рішенні Суду констатовано, що у великій кількості справ, в яких було встановлено, що національні провадження суперечили Конвенції, Суд постановляв, що найбільш прийнятною формою компенсації було б відновлення національного провадження. Проте у справі «Олександр Волков проти України», беручи до уваги обставини, що призвели до порушень, а також необхідність проведення масштабної реформи системи дисциплінарної відповідальності суддів, Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що справу заявника у найближчому майбутньому буде переглянуто відповідно до принципів Конвенції і надав Уряду вказівку забезпечити поновлення заявника на посаді.

У справі «Куликов та інші проти України» Суд зазначив, що станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інституційні зміни. У зв'язку із цим Суд не в змозі на даний час оцінити ефективність відновлення національного провадження, якщо заявники цього вимагатимуть. Проте, враховуючи обсяг та обставини заяв, що розглядаються, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження prima facie даремними і безрезультатними. Таким чином, Суд не дотримується підходу, обраного у справі «Олександр Волков» (пункт 208), щодо вказівки про вжиття заходів індивідуального характеру та відхиляє відповідне прохання.

Враховуючи зазначені висновки Суду, а також те, що Верховний Суд України відповідно до наданих йому повноважень позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх, з метою усунення констатованих Судом порушень конвенційних та національних вимог в аспекті справи, що розглядається, постанова Вищого адміністративного суду України від 5 червня 2012 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 171-1, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вищого адміністративного суду України від 5 червня 2012 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до цього ж суду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Ф. Волков
Судді: І.С. Берднік М.І. Гриців А.А. Ємець Г.В. Канигіна О.В. Кривенда Л.І. Охрімчук О.Б. Прокопенко В.М. Сімоненко С.М. Вус В.І. Гуменюк Т.Є. Жайворонок Є.І. Ковтюк Н.П. Лященко Б.М. Пошва Я.М. Романюк В.Ф. Школяров