Справа № 569/8224/17
Суддя: Ковальов І.М.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/8224/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2017 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:
В Рівненський міський суд з позовом до управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримав з підстав викладених в адміністративному позові, просить суд їх задоволити та постанову інспектора взводу ОДДЗ бат. 2 УПП у м.Львові ДПП лейтенанта поліції Гусяка Дмитра Михайловича від 30 квітня 2017 року №668952 серії АР про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити.

В судове засідання представник відповідача не зявився, однак подав до суду письмові заперечення на позов у яких просив у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до часткового задоволення.
У відповідності до ст.107 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права у сфері публічно-правових відносин.
Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови серії АР №668952 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30 квітня 2017 року, винесеної інспектором взводу ОДДЗ батальону 2 УПП у м.Львів ДПП л-т Гусяк Д.М. - ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ 250 D, номерний знак НОМЕР_1 30 квітня 2017 року о 17 год. 30 хв. на автодорозі Київ-Чоп М-06 603 км + 700 здійснив обгін на перехресті автомобільних доріг, чим порушив п.п.14.6. а) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Керуючись положеннями статей 33 та 284 КУпАП, Постановив: застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів тих обставин, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.
Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до п.14.6. а) ПДР України обгін заборонено: на перехресті.
Як вбачається з пояснень позивача, дійсно 30 квітня 2017 року приблизно о 16 год. він керував транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ 250 D, номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Чоп М-06 603 км. Обгін він почав здійснювати на дозволеній ділянці дороги, ще далеко до попереджувального знаку «Перехрещення з другорядною дорогою» 1.22. При русі головною автодорогою поза населеним пунктом зі швидкістю приблизно 75 км/год. він почав здійснювати обгін автомобіля, що рухався попереду нього. Виїхавши для цього на зустрічну смугу побачив, що в його напрямку попереду рухається колона кількістю приблизно 9 авто. Зустрічного транспорту не було, і він продовжив обгін. Згодом, побачивши знак «Перехрещення з другорядною дорогою» та враховуючи зону його дії 150-300 метрів поза населеним пунктом включив правий поворот та почав здійснювати закінчення маневру обгону. У зв`язку з щільним рухом колони він не зміг закінчити обгін перед перехрестям. Якщо б він негайно прийняв би праворуч, то була б створена аварійна ситуація. Йому вдалося закінчити маневр обгону на початку перехрестя. Крім того пояснив, що в колоні рухався і екіпаж патрульної поліції, якому під час руху важко було оцінити ситуацію, що допускає можливість помилкової оцінки ситуації, адже рухаючись патрульні візуально можуть інакше сприяти ситуацію. Всі його дії у маневруванні його авто було зафіксовано відео реєстратором у його транспортному засобі, що і є підтвердженням викладеної ним суті справи. Обгін він здійснював згідно правил дорожнього руху, швидкість його авто не перевищувала 70-80 км/год.
Вважає, що оскаржувана постанова не містить доказової бази вчинення ним правопорушення.
Тому з цих підстав просить суд позов задоволити.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото -, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Із матеріалів справи не вбачається встановлення відповідачем даних обставин.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що представник відповідача не довів належними та допустимими доказами про те, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами, а саме записом відео регістратора, який знаходився в салоні автомобіля позивача.
Що стосується позовних вимог позивача в частині закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критерієм, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за наявними критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпечені ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу, в даному випадку відповідача в справі.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченими ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160-162,183-2,186 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволити частково.

Скасувати постанову інспектора взводу ОДДЗ бат. 2 УПП у м.Львові ДПП лейтенанта поліції Гусяка Дмитра Михайловича від 30 квітня 2017 року серії АР №668952 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В решті позовних вимог позивачу відмовити.

Судові витрати по справі звернути за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий :