Справа № 814/825/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/825/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Градовського Ю.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фермерського господарства Новацький Петро Станіславович про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся з позовом до Фермерського господарства Новацький Петро Станіславович про стягнення з фермерського господарства заборгованості у розмірі 23202,10 грн., з яких 230128,10 грн. - сума адміністративно-господарських санкцій, 74,00 грн. - пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовлено.

В апеляційній скарзі, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року - скасувати та винести нову про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем протягом 2016 року подавалися щомісячно до Вознесенського міськрайонного центру зайнятості Звіти форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в яких зазначено, про наявність 1 вакансії - підсобний робітник, яка може бути зайнята інвалідом, також зазначена обставина підтверджується листом Вознесенського міськрайонного центру зайнятості № 02-771/08 від 27.03.2017 року.

Крім того, 09.02.2016 року відповідачем до Фонду соціального захисту інвалідів подано звітність «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» форми № 10-ПІ за 2016 рік, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу-21, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0, кількість інвалідів - штатних працівників, повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» складає-1.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вжито всі заходи задля працевлаштування штатних працівників, яким встановлено інвалідність, а тому відсутні підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

За змістом частин 2 та 3 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів; самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частинам 9 та 10 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Отже, виходячи з наведених вимог закону, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в постанові від 02 квітня 2013 року по справі №21-95а13, від 16 квітня 2013 року по справі №21-81а13.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Так, як встановлено судами попередніх інстанцій, Протягом 2016 року відповідач подавав щомісячно до Вознесенського міськрайонного центру зайнятості Звіти форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в яких зазначав, про наявність 1 вакансії - підсобний робітник, яка може бути зайнята інвалідом, що підтверджується листом Вознесенського міськрайонного центру зайнятості № 02-771/08 від 27.03.2017 року, тобто, відповідач створив робочі місця для інвалідів та надавав інформацію до місцевих центрів зайнятості у відповідності до норм чинного законодавства; доказів того, що відповідачем відмовлено у працевлаштуванні хоча б одній особі з обмеженими можливостями (інваліду), яка до нього звернулася, або що центром зайнятості направлялися відповідні особи-інваліди, але не були працевлаштовані з його вини, надано не було.

Відповідно до частин першої та другої статті 218 ГК України підставою настання господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкта господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що фермерських господарством було вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у необхідній кількості, та, відповідно, проінформовано центр зайнятості про наявні вакансії, а тому воно не може бути притягнуте до відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення підприємством вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», що виразилося у несвоєчасній сплаті адміністративно-господарських санкцій, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об'єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спору.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фермерського господарства Новацький Петро Станіславович про стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: