Справа № 823/5340/15
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/5340/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Горяйнова А.М. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо невидання наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника сектору Черкаського відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області в період з 07 листопада 2015 року по 21 вересня 2016 року;

- визнати факт здійснення трудових (службових) відносин між ОСОБА_2 та Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області за посадою заступника начальника сектору Черкаського відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з 07 листопада 2015 року по 12 листопада 2015 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області оформити трудові (службові) відносини у письмовій формі шляхом видання наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника сектору Черкаського відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (або іншу рівнозначну), із 07 листопада 2015 року по 21 вересня 2016 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 07 листопада 2015 року по 21 вересня 2016 року, виходячи з розміру середньомісячного грошового забезпечення - 6440,00 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 жовтня 2016 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 02 жовтня 1997 року ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом Управління МВС України в Черкаській області від 06 листопада 2015 року №312 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України, за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України.

Позивач вказує, що відповідно до пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIІI, перебуваючи на службі в органах внутрішніх справ, 06 листопада 2015 року він написав рапорт про прийняття до Національної поліції, який було подано до сектору кадрового забезпечення Черкаського районного відділу УМВС України в Черкаській області. Після чого продовжував виконувати свої службові обов'язки з 07 по 12 листопада 2015 року.

Посилаючись на протиправну бездіяльність відповідача щодо не видання наказу про призначення його на посаду заступника начальника сектору Черкаського відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з 07 листопада 2015 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ані УМВС в Черкаській області, ані ГУНП в Черкаській області не розглядали рапорт (заяву) позивача про прийняття на службу в поліції та, відповідно, не здійснювали перевірку чи відповідає позивач вимогам, установленим Законом № 580-VІІІ, а тому суд не може визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо не видання наказу про прийняття його на службу до Національної поліції України на посаду та зобов'язати це управління оформити належним чином трудові відносини і видати наказ про призначення позивача на службу.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII), відповідно до преамбули якого цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з п. 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в Голосі України 06.08.2015 № 141-142, набрав чинності 07.11.2015. Проте, враховуючи п.1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.08.2015.

Відповідно до ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів (п. 8 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII).

Згідно з п. 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до п. 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно частини другої статті 56 Закону України «Про Національну поліцію» службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.10.2016 в даній справі, касаційний суд звернув увагу на те, що 07 листопада 2015 року (а.с. 65) позивачем подано рапорт про прийняття на службу до поліції та призначення на посаду заступника начальника сектору Черкаського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області і на підтвердження цього він був допущений до виконання цих обов'язків в період з 07 листопада по 12 листопада 2015 року.

Також зазначив, що вказаний рапорт позивача підтверджує відсутність його відмови від проходження служби в поліції, тоді як, доказів відмови позивача від проходження служби в поліції, як того вимагає стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачами надано не було.

При цьому касаційний суд звернув увагу, що судами попередніх інстанцій вказаних обставин досліджено не було, тоді як, враховуючи наявність рапорту позивача про бажання проходити службу в органах поліції, відповідач мав вирішити питання щодо наявності або відсутності підстав для прийняття позивача на службу в поліцію, починаючи з 07 листопада 2015 року, оскільки визначальним для прийняття такого рішення є відповідність кандидата вимогам до поліцейських, визначеним Законом України «Про Національну поліцію».

Так, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивачем 03.11.2015 р. Начальнику УМВС України в Черкаській області було подано рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку із переходом у встановленому законом порядку на службу до Національної поліції України.

Крім того, матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 про прийняття на посаду заступника начальника сектору Черкаського ВП Головного управління Національної поліції України від 07.11.2015р.

В свою чергу, відомості про написання рапорту (заяви), про перехід на службу до Національної поліції підтверджуються свідками, допитаними судом першої інстанції під час розгляду справи, які підтвердили, факт перебування позивача на робочому місці у форменому одязі та із вогнепальною табельною зброєю, виконання ним службових обов'язків після 6 листопада.

Наведене свідчить про те, що позивач у встановлений термін виявив згоду на проходження служби в поліції, проте, з незалежних від нього причин, його рапорт (заява) до Головного управління Національної поліції в Черкаській області не були розглянуті у встановленому порядку.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, а тому прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

В той же час, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Оскільки позивачем були виконані вимоги Закону про подання у встановлений термін даних документів, то у суб'єкта владних повноважень виник обов'язок щодо їх розгляду, що не будо зроблено відповідачем.

За наведених обставин, враховуючи положення ст.11 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та частково задовольнити адміністративний позов шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 про призначення на посаду заступника начальника сектору Черкаського відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 07 листопада 2015 року та зобов'язання відповідача розглянути таку заяву.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідачем заяву позивача від 07.11.2015 р. взагалі розглянуто не було, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Черкаській області щодо не видання наказу про прийняття його на службу до Національної поліції України на посаду та зобов'язання управління оформити належним чином трудові відносини і видати наказ про призначення позивача на службу, є передчасними.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції були неповно встановлені обставини справи, порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст.41, 160, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 про призначення на посаду заступника начальника сектору Черкаського відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 07 листопада 2015 року;

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення на посаду заступника начальника сектору Черкаського відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 07 листопада 2015 року та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Горяйнов А.М.

Оксененко О.М.