Справа № 567/584/17
Суддя: Венгерчук А.О.
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/584/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Самолюк А.В.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Острозі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання відповідача відновити виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності

в с т а н о в и в :

23 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з вимогою зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії по інвалідності з 01 січня 2017 року по 30 березня 2017 року.

В обґрунтування позову зазначила, що з 28.10.2009 вона перебуває на обліку в Корецькому обєднаному управління ПФ України Рівненської області як інвалід ІІІ групи і після призначення пенсії вона продовжувала працювати на посаді завідувача сектору персоналу та організаційно-інформаційної роботи управління Пенсійного Фонду України в Острозькому районі Рівненської області, яка віднесена до посади державного службовця.

Зазначаючи про те, що 29.12.2015 їй поновлено виплату пенсії по інвалідності, як інваліду ІІІ групи з 11.12.2015 довічно, призначену відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування відповідач, незаконно припинив виплату раніше призначеної їй, як інваліду 3 групи пенсії, а з 01.01.2017 припинив виплату пенсії у звязку із набранням чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 06.12.2016 №1774, а 31.03.2017 незаконно відмовив у відновленні пенсійних виплат, просить зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії за період з 01 січня 2017 року по 30 березня 2017 року.

Відповідач позов не визнав, подав заперечення на позов зазначивши, що діє в межах наданих йому повноважень відповідно до чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що з 29.12.2015 року їй поновлена виплата пенсії по інвалідності на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як інваліду ІІІ групи безстроково. Після призначення пенсії вона продовжувала працювати на посаді завідувача сектору персоналу та організаційно-інформаційної роботи управління Пенсійного Фонду України в Острозькому районі Рівненської області, яка віднесена до посади державного службовця, де отримувала заробітну плату.

З квітня 2015 року відповідач, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", відповідно до якого внесено зміни до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року №911, за яким з 01.01.2016 року внесено зміни до абзацу третього частини першої ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та визначено, що особам (крім інвалідів І та ІІ, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються, припинив виплату їй пенсії, призначеної як інваліду 3 групи.

Вказуючи на те, що постановою Острозького районного суду від 21.06.2016 їй було відновлено виплату пенсії з 11.12.2015 довічно, а з 01.01.2017 відповідач припинив виплату пенсії у звязку із набранням чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 06.12.2016 №1774, а згодом незаконно відмовив у відновленні пенсійних виплат, просить позов задовольнити.

Пояснила, що 31.03.2017 звернулась до відповідача з заявою про відновлення пенсійних виплат, але 14.04.2017 отримала відмову у відновленні виплати пенсії, яку вважає незаконною.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав заперечення на позов у якому просив справу розглядати без його участі, пояснив, що із набранням чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 06.12.2016 №1774, продовжено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам з 01.01.2017 по 31.12.2017. І оскільки набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774, який вніс зміни в ст.47 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, тому виплата пенсії позивачу припинена.

Зазначаючи про те, що відповідач діє в порядку, визначеному зазначеними законами, просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.10.2009 року є інвалідом ІІІ групи загального захворювання та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Острозькому районі Рівненської області та отримує пенсію по інвалідності, як інвалід ІІІ групи довічно, призначену відповідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується пенсійною справою №152810 та поясненнями сторін.

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 21.06.2016, яка набрала законної сили, було зобовязано управління ПФ України в Острозькому районі Рівненської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, як інваліду 3 групи, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 11 грудня 2015 року.

Згідно ст. 72 КАС України Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати на посаді завідувача сектору персоналу та організаційно-інформаційної роботи управління Пенсійного Фонду України в Острозькому районі Рівненської області, яка віднесена до посади державного службовця.

У зв'язку з набранням чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 06.12.2016, позивачу, як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, виплату пенсії було припинено з 01.01.2017.

31.03.2017 ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі Рівненської області із заявою про відновлення виплати пенсії по інвалідності.

Листом від 14.04.2017 відповідач відмовив у відновленні виплати пенсії по інвалідності, посилаючись на те, що позивач продовжувала працювати на посаді, передбаченій Законом України "Про державну службу", тому немає підстав для відновлення виплати пенсії.

01.01.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 06.12.2016 №1774.

До абзацу другого частини 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" були внесені зміни, якими тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

На цій підставі управлінням Пенсійного фонду України у Острозькому районі Рівненської області з 01.01.2017 тимчасово припинено виплату пенсії позивачу, як інваліду ІІІ групи загального захворювання, призначеної за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з тим, що вона працює на посаді завідувача сектору персоналу та організаційно-інформаційної роботи управління Пенсійного Фонду України в Острозькому районі Рівненської області.

В той же час, відповідно до пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про державну службу" та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими законами не призначаються.

На час розгляду справи в суді особам, які підпадають під дію Закону України "Про державну службу", пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", у зв'язку з чим, передбачені ч.1 ст.47 та ст.54 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для невиплати ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали.

Отже, починаючи з 01.06.2015 право ОСОБА_1 на отримання пенсії є порушеним відповідачем, як було зазначено у постанові Острозького районного суду Рівненської області від 21.06.2016, яка набрала законної сили.

01.01.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774.

До абз.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" були внесені зміни, якими тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

На цій підставі управлінням Пенсійного фонду України у Острозькому районі Рівненської області з 01.01.2017 припинено виплату пенсії позивачу, як інваліду ІІІ групи загального захворювання, призначеної за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з тим, що вона працює на посаді завідувача сектору персоналу та організаційно-інформаційної роботи управління Пенсійного Фонду України в Острозькому районі Рівненської області.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закріплено основоположні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, серед яких є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд вважає, що позивач була позбавлена пенсії в порушення вимог та положень ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.ХІ.1950 (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі - Конвенція) в поєднанні зі ст.1 Першого протоколу.

Відповідно до Конвенції, Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, спрямовані на обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (далі - певні ознаки), якщо вони унеможливлюють визнання і реалізацію на рівних підставах прав і свобод людини та громадянина; непряма дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика, які формально є однаковими, але під час здійснення чи застосування яких виникають чи можуть виникнути обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за їх певними ознаками, крім випадків, якщо такі дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика об'єктивно виправдані метою забезпечення рівних можливостей для окремих осіб чи груп осіб реалізовувати рівні права і свободи, надані Конституцією і законами України.

Дискримінація - це порушення прав людини, заборонене цілою низкою обов'язкових для виконання документів в області прав людини. Термін "дискримінація" має точне визначення і стале значення в міжнародному праві. Комітет ООН з прав людини - незалежний експертний орган, що спостерігає за виконанням Міжнародного Пакту про громадянські та політичні права, роз'яснив, що в пакті цей термін включає: "будь-яку відмінність, виключення, обмеження або перевагу, за ознакою раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних або інших поглядів, національного або соціального походження, майнового положення, народження або іншої обставини, і яка має на меті або як наслідок, знищення або применшення визнання, використання або здійснення всіма особами, на рівних можливостях, всіх прав і свобод".

Водночас, всупереч ст.14 Конвенції, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на її рід занять припинено виплату пенсії в той час як без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із позивачем положенні, однак мають інший рід занять. Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки.

Таким чином, має місце вочевидь наявне запровадження дискримінації відносно позивача при здійсненні останньою права на мирне володіння майном та отримання призначеної пенсії.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст.1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння. Таке сподівання виникло у позивача з моменту призначення пенсії по інвалідності та на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та набуття права на її виплату із зазначеного часу.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку).

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцією як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Згідно ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване статтями 22, 46, 58 Конституції України, статтею 14, статтею 1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм чинного законодавства.

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що з 01.01.2017 виплата пенсії, призначеної ОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, сплачений позивачем судовий збір при подачі позовної заяви у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі Рівненської області.

Керуючись положеннями ст. 8, 9, 11, 94, 128, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити повністю.

Зобовязати Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, як інваліду ІІІ групи, за період з 01 січня 2017 року по 30 березня 2017 року.

Присудити до стягнення на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особами, які брали участь у справі, але не були присутні при її проголошенні. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_2