Справа № 819/672/17
Суддя: Білоус Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/672/17

10 липня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Кухар О.Л.

за участю представників: позивача- Щербатюка О.Д., відповідача- Маслюх О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Заступника начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващук Сергія Ярославовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Заступника начальника Управління Держпраці у Тернопільській області (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати постанови № ТЕ 81/2/19-13-58/106, № ТЕ 81/19-13-58/106 та № ТЕ 81/1/19-13-58/106 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, прийняті 03.04.2017 р. заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващуком С.Я.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про порушення позивачем вимог трудового законодавства, а відтак протиправно наклав на ФОП ОСОБА_1 штрафи постановами № ТЕ 81/2/19-13-58/106, № ТЕ 81/19-13-58/106 та № ТЕ 81/1/19-13-58/106.

Пояснив, що на момент проведення перевірки позивача в період з 02.03.2017 р. до 07.03.2017 р. між ФОП ОСОБА_1, Підволочиським районним центром зайнятості та ОСОБА_3 діяв договір № 1914/ПН/02-24/17 від 15.02.2017 р. про професійне навчання безробітного у ПП ОСОБА_1, згідно якого Центр направив ОСОБА_3 на професійне навчання шляхом стажування зі строком навчання 392 години з 20.02.2017 р. до 03.05.2017 р. Відносно іншого, встановленого перевіркою порушення, пояснив, що відповідно до табеля обліку використання робочого часу за січень, продавець ОСОБА_4 працювала 01.01.2017 р., а у відомостях нарахування заробітної плати за січень нарахування оплати роботи у подвійному розмірі не проведено та внаслідок цього не оплачено, та накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 32 000 грн. Щодо виплати заробітної плати у січні 2017 р. однім платежем, вважає, що ст. ч. 1 -2 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону україни "Про оплату праці" передбачає пряму заборону тільки щодо порушення строків такої виплати.

Крім того, представник позивача наголосив, що робоча група з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення Підволочиської райдержадміністрації є неуповноваженим органом по проведенню таких перевірок у розумінні Закону україни "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Крім того, зауважив, що та перевірка проводилася неуповноваженими особами, призвища яких не відповідають зазначеним у розпорядженні Голови Підволочиської районної державної адміністрації № 199-од від 12.07.2016 р. яким її створено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові, та у заяві про зміну позовних вимог, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення даного адміністративного позову заперечував з підстав викладених у запереченнях (а. с. 36-37 та 101-102). Вважає, що оскаржене рішення прийняте у зв'язку з виявленням порушення вимог трудового законодавства у поряку та спосіб передбачений законодавством. Просила суд прийняти рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставин, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при постановленні рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців (а. с. 8).

Згідно з розпорядженням Голови Підволочиської районної державної адміністрації № 199-од від 12.07.2016 р. "Про стан ринку праці та заходи щодо підвищення реальної заробітної плати в районі" активізовано діяльнсть та затверджено персональний склад районної робочої групи з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення.

В Управління Держпраці у Тернопільській області для розгляду та вжиття необхідних заходів надійшов лист Підволочиської райдержадміністрації від 08.02.2017 р. № 01-167/01-16 та Довідка за результатами обстеження суб"єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 від 07.02.2017 р. № 6.

На підставі даного листа Управління Держпраці у Тернопільській області отримало погодження Державної служби України з питань праці від 21.02.2017 р. № 1997/4.3/4.2-дп-17 на проведення позапланової перевірки у ФОП ОСОБА_1

Згідно наказу від 28.02.2017р. № 130 « Про проведення позапланової перевірки» (а. с. 44 ) та направлення на проведення перевірки суб'єкта господарювання від 28.02.2017р. № 060 (а. с.45 ), у період з 02.03.2017 р. по 07.03.2017 р. проведено перевірку додержання суб'єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, результати якої відображені в акті перевірки від 07.03.2017р. № 19-13-58/106 (а. с. 9-19).

В ході проведення перевірки встановлено наступні порушення.

На підставі інформації, що міститься у Довідці за результатами обстеження суб"єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 від 07.02.2017 р. № 6 та враховуючи пояснення, надані лейтенанту Підволочиського відділу ГУНП в Тернопільській області, перевіркою встановлено, що ОСОБА_3, фактично виконував трудові функції продавця (розкладав товар в магазині) у ФОП ОСОБА_1. При цьому, трудовий договір чи будь-який інший документ щодо укладання трудових відносин на момент проведення фактичного обстеження не було надано. На підставі зазначеного, Відповідачем зроблено висновок про порушення Позивачем ст. 24 КЗпП України.

На підставі акту перевірки від 07.03.2017 р. № 19-13-58/106, заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващук С. Я. винесено постанову від 03.04.2017 р. № 81/2/19-13-58/106 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 96000 грн., за порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України (а. с. 20).

Актом перевірки № 19-13-58/106 від 07.03.2017 р. також встановлено порушення ст. 107 КЗпП України. А саме, встановлено, що оплата за роботу в святковий і неробочий день здійснюється не у подвійному розмірі. Так, згідно табеля обліку використання робочого часу за січень, продавець ОСОБА_4 працювала 1 січня (Новий Рік) 6 годин, а у відомостях нарахування заробітної плати за січень, нарахування оплати роботи у подвійному розмірі не проведено та внаслідок цього не оплачено. Таким чином, фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 у січні 2017 р. не дотримано державні мінімальні гарантії в оплаті праці щодо найманого працівника ОСОБА_4

На підставі акту перевірки від 07.03.2017 р. № 19-13-58/106, заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващук С. Я. винесено постанову від 03.04.2017 р. № 81/2/19-13-58/106 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 32 000 грн., за порушення ст. 107 Кодексу законів про працю України (а. с. 20).

Крім того, актом перевірки № 19-13-58/106 від 07.03.2017 р. також встановлено порушення ч.1 та 2 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

А саме, встановлено, що заробітна плата за січень 2017 р. найманим працівникам виплачена єдиним платежем 31.01.2017 р., без виплати заробітної плати за першу половину місяця (авансу). Режим роботи магазину продовольчих та промислових товарів «ІНФОРМАЦІЯ_2» встановлено з 08:00 до 22:00 години без обідньої перерви та і вихідних. У табелях обліку робочого часу за листопад 2016 р. - лютий 2017 р. відсутні відмітки стосовно кількості робочих днів та роботи у святкові дні, а також час роботи працівників не співпадає із зазначеним вище режимом роботи магазину продовольчих та промислових товарів «ІНФОРМАЦІЯ_2». За даними табелів обліку робочого часу робочий день працівників (з тривалістю робочого тижня 40 год.) становить - 6-8 годин, а згідно режиму роботи закладу -14 годин в день, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

На підставі акту перевірки від 07.03.2017 р. № 19-13-58/106, заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващук С. Я. винесено постанову від 03.04.2017 р. № ТЕ 81/19-13-58/106 про накладення штрафу у розмірі 3 200 грн. на ФОП ОСОБА_1

ФОП ОСОБА_1 не погодилася із вищевказаними постановами про накладення штрафу, оскільки вважає що вони винесені незаконно, необгрунтовано та не на підставі, поза межами повноважень та у не спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, трому звернулась до суду із позовом про їх оскарження.

При оцінці оскаржених постанов на предмет її законності і підставності суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон № 877) визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно зі ст. 1 Закону № 877 державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Статтею 3 Закону № 877 визначені основні принципи державного нагляду (контролю).

Серед інших суд звертає увагу зокрема на те, що державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом та неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання.

Статтею 4 Закону № 877 встановлені загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю).

Пунктом 4 ст. 4 Закону № 877 визначено що, виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 4 встановлено заборонену на здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання.

Як зазначалося вище, та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи (а. с. 129-134), розпорядженням Голови Підволочиської районної державної адміністрації №199-од від 12.07.2016 р. "Про стан ринку праці та заходи щодо підвищення реальної заробітної плати в районі" активізовано діяльнсть та затверджено персональний склад районної робочої групи з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення та затверджено Положення про районну групу з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення.

Розпорядженням Голови Підволочиської районної державної адміністрації № 728-од від 21.04.2017 р. оновлено персональний склад районної робочої групи з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення.

Як встановлено судом, та не заперечувалося сторонами під час розгляду справи, відтак, не підлягає в силу ч. 3 ст. 72 КАС України доказуванню, 07.02.2017 р. робочою групою з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення Підволочиської райдержадміністрації у складі: головних спеціалістів відділу з питань праці та соціально-трудових відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_6, головного державного ревізора-інспектора Кременецької ОДПІ Колеснікова Н. Б., лейтенанта поліції Молодовця Ю. І. у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, що здійснює підприємницьку діяльність у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, виявлено ОСОБА_3 (ідент. НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, який виконував трудові функції продавця (розкладав товар у магазині). Трудовий договір чи будь-який інший документ щодо укладення трудових відносин на момент проведення фактичного обстеження не було надано.

Відповідно підпункту 6 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів україни від 11.02.2015 р. № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно пункту 7 Положення № 96 Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Наказом Міністерства соціальної політики України за № 390 від 02.07.2012 затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів (далі - Порядок № 390), який встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці.

Згідно пункту 2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Відповідно пункту 3 Порядку № 390 інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

У відповідності до пункту 6 Порядку № 390 перевірка складається з таких етапів: робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора. Оформлення документів за результатами перевірки. Ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки. Проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

Згідно пункту 7 Порядку № 390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України за № 509 від 17.07.2013 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення ( далі - Порядок № 509), який визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Згідно пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно пункту 8 зазначеного Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Аналізуючи вищенаведені положення чинного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право на проведення перевірок за дотриманням законодавства про працю та встановлення факту порушення трудового законодавства мають виключно посадові особи Державної служби України з питань праці та посадові особи її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці. За результатами перевірки інспектори з питань праці складають акт про виявлені порушення законодавства про працю. Висновки акта перевірки інспекторів з питань праці є підставою для винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими особами.

В даних правовідносинах оскаржувана постанова винесена органом з питань праці на підставі даних з довідки-обстеження, складеної 07.02.2017 р. робочою групою з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення Підволочиської райдержадміністрації, тобто на підставі висновків осіб, які не уповноважені у розумінні Закону № 877 на здійснення перевірок фізичних чи юридичних осіб з питань праці, а також не наділеними повноваженнями контролюючих органів.

Оскільки, саме висновки інспектора з питань праці, відображених в акті перевірки, є підставою, у розумінні п. 8 порядку № 509, для винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими особами органів з питань праці, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах, Відповідач не може притягувати до відповідальності суб'єкта господарської діяльності на підставі обставин, встановлених не уповноваженими на те особами та не у порядку і спосіб, що не передбачені Законом № 877.

Судом встановлено, що на момент проведення службовими особами Управління Держпраці у Тернопільській області перевірки позивача, в період з 02.03.2017 р. до 07.03.2017 р., між роботодавцем ФОП ОСОБА_1, Підволочиським районним центром зайнятості та безробітним ОСОБА_3 діяв договір № 1914/ПН/02-24/17 від 15.02.2017 р. про професійне навчання безробітного у ПП ОСОБА_1, згідно якого Центр направив безробітного ОСОБА_3 на профеійне навчання шляхом стажування зі стоком навчання 392 години з 20.02.2017 р. до 03.05.2017 р. такого безробітного та його працевлаштування після навчання. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів наявності порушення трудового законодавства, передбаченого ст. 24 КЗпП України.

Вищезазначений факт також підтверджується поясненням ФОП ОСОБА_1 , наданим у ході проведеної Відповідачем перевірки Головному державному інспектору Управління Держпраці у Тернопільській області Грунді Р. П. 02.03.2017 р., у якому вона пояснила, що ОСОБА_3 звертався та цікавився умовами працевлаштування, але на період проведення перевірки на робочому місці не перебував, а був затриманий не в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» а за його межами. Пояснення написані власноручно. (а. с. 57).

При цьому суд не приймає до уваги як доказ, наданий Відповідачем на підтвердження наявності порушення пояснення ОСОБА_3, прийняті 07.02.2017 р. ДОП Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Ю. І. Молодовцем, оскільки таке пояснення не є належним доказом у розумінні ч. 3 ст. 70 КАС України, та відібране поза межами перевірки, що проводилася відповідачем у період з 02.03 по 07.03.2017 р. ( а. с. 40).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що постанову про накладення штрафу від 03.04.2017 р. № ТЕ 81/2/19-13-58/106 слід визнати протиправною та скасувати.

При наданні правової оцінки оскарженому рішенню управління Держпраці у Тернопільській області № ТЕ 81/1/19-13-58/106, суд виходить з наступного.

Актом перевірки від 07.03.2017 р. № 19-13-58/106 встановлено порушення вимог статті 107 КЗпП України у частині оплати за роботу в святковий і неробочий день не у подвійному розмірі, як встановлено цією статтєю.

В обгрунтування встановленого порушення у Акті перевірки уповноважена особа Відповідача посилається на табель обліку використання робочого часу за січень, згідно якого продавець ОСОБА_4 працювала 1 січня (Новий Рік) 6 годин, а у відомостях нарахування заробітної плати за січень нарахування оплати роботи у подвійному розмірі не проведено. Таким чином, контролюючий орган дійшов до висновку, що ФОП ОСОБА_1 у січні 2017 р. не дотримано державні мінімальні гарантії в оплаті праці щодо найманого працівника ОСОБА_4

Аналізуючи підставність та обгрунтованість вищезазначеного порушення, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:

1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;

2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;

3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Частиною 1 ст.73 КЗпП України, встановлено стяткові і неробочі дні, в тому числі, святковий день - 1 січня - Новий рік.

У дні, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допускаються роботи, припинення яких неможливе через виробничо-технічні умови (безперервно діючі підприємства, установи, організації), роботи, викликані необхідністю обслуговування населення. У ці дні допускаються роботи із залученням працівників у випадках та в порядку, передбачених статтею 71 цього Кодексу.

Робота у зазначені дні компенсується відповідно до статті 107 цього Кодексу (ч. ч. 3, 4 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 95 КЗпП України, ч. І ст. 3 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95), мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Згідно ст. 96 КЗпП України, мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Як передбачено у ст. 3-1 Закону № 108/95, розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоров'я, за роботу в нічний та надурочний час, роз'їзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат. Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

Згідно п. 1 Розділу II. «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6.12. 2016 р. № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 1.01.2017 р., встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Системний аналіз вищенаведених норм КЗпП України та Закону № 108/95, з урахуванням п. 1 Розділу II. «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII, свідчить про те, що розмір оплати за роботу в нічний час, у святкові і неробочі дні слід розраховувати виходячи із посадового окладу, а не розміру мінімальної заробітної плати.

Так, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1600 гривень. У 2017 році встановлено мінімальну заробітну платуу місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень;у погодинному розмірі: з 1 січня - 19,34 гривні (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік).

Судом встановлено, що у спірному випадку продавцю ОСОБА_4 нараховано за січень 2017 р. 1600 грн. посадового окладу (ст. 96 КЗпП України), 60,38 грн. доплати за роботу у святкові дні (1 січня 2017 р.) згідно ст. 107 КЗпП України та 1539,62 грн. доплати до рівня мінімальної заробітної плати (ст. 3-1 Закону № 108/95), що свідчить про то те, що заробітна плата найманому працівнику ОСОБА_4 за січень 2017 р. нарахована у розмірі 3200,00 грн., що не є нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Даний факт підтверджується Книгою нарахування заробітної плати, зокрема за січень 2017 р. та розрахунковою і платіжною відомістю (а. с. 88-90).

Отже, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 під час нарахування та випалати заробітної плати за січень 2017 року найманому працівнику ОСОБА_4 дотрималася мінімальних державни гарантій в оплаті праці, а тому підстави для притягнення її до відповідальності за ч. 2 ст. 265 КЗпП України відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що постанову про накладення штрафу від 03.04.2017 р. № ТЕ 81/2/19-13-58/106 слід визнати протиправною та скасувати.

Оцінюючи обгрунтованість та підставність винесення Відповідачем Постанови № ТЕ 81/19-13-58/106 суд виходить з наступного.

У акті перевірки № 19-13-58/106 від 07.03.2017 р. відображено, що в порушення частини 1 та 2 статті 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата за січень 2017 року найманим працівникам виплачена єдиним платежем 31.01.2017 р., без виплати заробітної плати за першу половину місяця (авансу).

Режим роботи магазину продовольчих та промислових товарів «ІНФОРМАЦІЯ_2» встановлено з 08:00 до 22:00 год. без обідньої перерви та і вихідних. У табелях обліку робочого часу за листопад 2016 року - лютий 2017 року відсутні відмітки стосовно кількості робочих днів та роботи у святкові дні, а також час роботи працівників не співпадає із зазначеним вище режимом роботи магазину продовольчих та промислових товарів «ІНФОРМАЦІЯ_2». За даними табелів обліку робочого часу робочий день працівників (з тривалістю робочого тижня 40 год.) становить - 6-8 годин, а згідно режиму роботи закладу -14 годин в день, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

При наданні правової оцінки оскарженому рішенню управління Держпраці у Тернопільській області № ТЕ 81/19-13-58/106, суд виходить з наступного.

Частина перша статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці визначає Закон України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР).

Як зазначено у статті 1 Закону № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 108/95-ВР заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до положень статті 35 Закону № 108/95-ВР обов'язок здійснення контролю за додержанням законодавства про оплату праці покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 1 частини першої статті 35 Закону № 108/95-ВР).

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу: порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Оскльки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів виплати заробітної плати найманим працівникам за січень 2017 р. у порядку та строки, визначені частини першої статті 24 Закону № 108/95-ВР, суд приходить до висновку про підставність та обгрунтованість прийнятої відповідачем постанови у цій частині.

Щодо порушення ч. 2 ст. 30 Закону № 108/95-ВР, суд зазначає наступне.

Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 затверджено типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, в тому числі і «Табель обліку використання робочого часу». Пунктом 1.6 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату України від 28.09.2005 р. N 286 та зареєстрованої в Мін'юсті 30.11.2005 р. за N 1442/11722, передбачено, що форми державних статистичних спостережень на підприємствах заповнюються на основі типових форм первинної облікової документації.

До первинної облікової документації для визначення кількісного складу працівників належить табель обліку використання робочого часу.

Табель обліку робочого часу це не тільки форма первинної облікової документації, а й документ, необхідний для практичної роботи. Табель потрібен для обліку використання робочого часу працівників, а також для контролю над дотриманням установленого режиму робота, розрахунків із працівниками по заробітній платі та отримання інформації про відпрацьований час.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції щодо заповнення форми державного статистичного спостереження N 3-ПВ (термінова, піврічна) "Звіт про використання робочого часу", затвердженої наказом Держкомстату України від 27.12.2007 р. N 467 та зареєстрованої в Мін'юсті 1 1.01.2008 р. за N 1 5/14706, підставою для складання звіту є: - форми первинної облікової документації підприємства, установи, організації: накази (розпорядження) про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу, припинення трудового договору; накази (розпорядження) про надання відпустки; табель обліку використання робочого часу; довідки й інші офіційні документи, що підтверджують відсутність працівника на роботі (лікарняний листок); документи бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. N 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці".

У табелі обліку використання робочого часу (типова форма N п-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т. ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи, святкові та вихідні дні та інші, а також інші відхилення від нормальних умов роботи.

Ведення Табелю с обов'язковим, зокрема і для малих підприємств (лист Мінпраці від 13.05.2010 р. № 140/13/1 16-10).

Форма Табеля (типова форма № П-5) затверджена Наказом № 489 за необхідності може бути доповнена іншими показниками, відповідно до специфіки роботи підприємства. Водночас слід пам'ятати, що в Табелі повинні відображатися всі позиції, які застосовуються для працівників.

У разі потреби допускається застосовування іншої форми Табеля, але при цьому обов'язковим є наявність первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначено формами державних статистичних спостережень з праці (лист Державної служби статистики від 12.01.2012 р. № 9/4-10/9).

Відповідно до пояснень представника позивача, наймані працівники працюють у ФОП ОСОБА_1 6-8 годин в день. Решту часу у магазині працює особисто ФОП ОСОБА_1 На підтвердження таких пояснень ним надано суду табеля обліку робочого часу за січень-лютий 2017 р. із відповідними відмітками.

В той же час дані, що містяться у табелях обліку робочого часу за листопад-грудень 2016 р. (а. с. 105-106), свідчать про підставність та обгрунтованість порушення, зазначеного у Постанові № ТЕ 81/19-13-58/106, оскільки жодні відмітки про роботу ФОП ОСОБА_1 у цей період відсутні, а кількість робочого часу працівників - 8 годин щоденно, не співпадає з режимом роботи магазину (14 годин в день) (а. с. 104).

Відтак, суд приходить до висновку про наявність у спірних правовідносинах порушення, передбаченого ч. 2 ст. 30 Закону № 108/95-ВР, отже, підстави визначені позивачем у позовній заяві для визнання протиправною та скасування Постанови № ТЕ 81/19-13-58/106 відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними доказами наявність порушень, визначних у постановах про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03.04.2017 р. № ТЕ 81/2/19-13-58/106 та № ТЕ 81/1/19-13-58/106, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог у цій частині, та наявність підстав для їх скасування.

В іншій частині, щодо постанови № ТЕ 81/19-13-58/106, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для її скасування, а відтак і для задоволення позову у цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина третя статті 94 КАС України).

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то до відшкодування позивачу ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума судового збору у розмір 1 280,00 грн.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу від 03.04.2017 р. № ТЕ 81/2/19-13-58/106 та № ТЕ 81/1/19-13-58/106.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Тернопільській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1280, 00 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 14.07.2017 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.