Справа № 804/3798/16
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
20 липня 2017 рокусправа № 804/3798/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,
суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,
за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,
за участю представників:
позивача: Собини П.М. (угода від 11 червня 2016 року),
командира військової частини НОМЕР_1 Прокопенка О.Л. (довіреність від 09 лютого 2017 року)
військової частини польова пошта НОМЕР_2 , командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Дніпрі апеляційну скаргу представника Собини Павла Миколайовича в інтересах ОСОБА_1
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року
у справі №804/3798/16
до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , командира військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльності, незаконним наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Дніпропетровський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом, з урахуванням нової редакції вимог, до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , командира військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним наказу №14-рс від 25 березня 2016 року щодо переведення до військової частин польова пошта НОМЕР_2 ; визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення звільнення позивача з військової служби в запас на підставі пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту від 15 липня 2011 року; зобов`язання звільнити з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту від 15 липня 2011 року.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову ат прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.
За доводами апеляційної скарги, оскаржувана постанова безпідставно винесена за відсутності позивача та його представника, що позбавило можливості довести те, що позивач не підписував контракт 2014 року; позивач не є військослужбовцем, прийнятим на військову службу внаслідок чи під час проведення мобілізації чи дії особливого періоду, після закінчення дії контракту, укладеного у 2011 році, позивач проходив службу понад 18 місяців.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 наполягає на доводах та вимогах апеляційної скарги.
Представник командира військової частини НОМЕР_1 заперечує проти задоволення апеляційної скарги.
Представники військової частини польова пошта НОМЕР_2 , командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Військові частини польова пошта НОМЕР_2 та НОМЕР_1 подали письмові заперечення на апеляційну скаргу.
За змістом заперечень, у квітні 2014 року з позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України терміном на три роки, з 01 червня 2016 року старший солдат ОСОБА_1 знаходиться в списках особового складу військової частини, які самовільно залишили розташування військової частини, внаслідок чого у березні 2017 року до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону направлено повідомлення відповідного змісту, звільнення зі служби позивача неможливе без його повернення на територію військової частини.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах рядового складу у лавах Збройних сил України, починаючи з 2008 року у військовій частині НОМЕР_3 .
Між військовослужбовцем ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, терміном на три роки, який набув чинності з 15 липня 2011 року (а.с. 120-122).
Також, у квітні 2014 року між військовослужбовцем ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України терміном на три роки, який набув чинності з 15 липня 2017 року (а.с. 124-126).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 березня 2016 року №14-рс ОСОБА_1 переміщено до нового місця служби військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
У травні 2016 року ОСОБА_1 подані рапорти до командирів військових частин НОМЕР_3 та військової частини польова пошта НОМЕР_2 про звільнення з лав Збройних сил України у зв`язку з закінченням строку дії контракту 2014 року (а.с. 7).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для проведення звільнення позивача з військової служби.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду з огляду на таке.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 2, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності; проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні - для осіб рядового складу - 3 роки.
Частиною 4 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі, в тому числі, для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах рядового складу, - на 3 роки.
Пунктом «б» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті (під час дії особливого періоду).
Частиною 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлені підстави звільнення військовослужбовців під час особливого періоду (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2) та після прийняття рішення про демобілізацію (пункт 3).
Пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Крім того, контракт припиняється з наступних обставин: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України; через службову невідповідність; у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції»; у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі; у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу); у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років; у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»; у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.
Отже, закінчення строку дії контракту є підставою для його розірвання у тому випадку, якщо військовослужбовцем не було виявлено бажання укласти новий контракт. При цьому, припинення строку дії контракту на проходження військової служби за власним бажанням військовослужбовця в односторонньому порядку законом не передбачено.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Разом з тим, відповідно до принципу змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
Так, судом першої інстанції встановлено, що у квітні 2014 року між військовослужбовцем ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України терміном на три роки, який набув чинності з 15 липня 2014 року.
Командир військової частини НОМЕР_1 в письмових запереченнях наполягає, що укладення контракту у 2014 році було добровільним волевиявленням сторін, оскільки дія контракту укладеного у 2011 році могла бути продовжена понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації в силу положень пункту 2 частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок в і військову службу», тобто без укладення нового контракту.
Позивач заперечує підписання цього контракту, вважає документ підробкою, проте жодних обставин та доказів звернення до правоохоронних органів не подав.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України за 2014 рік не є предметом адміністративного позову.
За приписами статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В особливий період змінюються також строки військової служби. Зокрема, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Так, на підставі Указів Президента України (затверджених відповідними Законами): від 17 березня 2014 року №303/2014, від 06 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року №607/2014 та від 14 січня 2015 року №15/2015 на Україні діяла часткова мобілізація з 18 березня 2014 року по 01 травня 2014 року, з 07 травня 2014 року по 20 червня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 06 вересня 2014 року та з 20 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року відповідно.
Відповідно до частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом здійснюється на підставах, передбачених частиною 6 цієї статті, що кореспондується з пунктом 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Відповідно до пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених пунктом 2 частини третьої, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, здійснюється, зокрема, у військових званнях до старшого сержанта (головного старшини) включно за всіма підставами - командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні або вищі з ними права щодо видання наказів по особовому складу.
Разом з тим, пунктом 251 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.
За правилами пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у разі оголошення мобілізації: військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку військовослужбовців, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та в запас за підставами, що відповідають підставам звільнення, визначеним частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з письмовими поясненнями командира військової частини НОМЕР_1 , видання наказу від 25 березня 2016 року №14-рс з щодо переведення позивача на рівнозначну посаду до військової частини польова пошта НОМЕР_2 обумовлений доцільністю використання досвіду роботи позивача та з метою укомплектування частини (а.с. 87).
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного розгляду справи за відсутності позивача та його представника матеріалами справи не підтверджуються, оскільки позивач та його представник своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 144, 145), доказів неможливості прибуття сторони позивача до суду не подано.
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,
Апеляційну скаргу представника Собини Павла Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим