Справа № 263/14520/16-а
Суддя: Ковтуненко В. О.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/499/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко В.О.,

при секретарі Турчиній Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є учасником бойових дій згідно з посвідченням серії АА №167660 від 21 листопада 2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, у тому числі, передбачені ст.12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У ст.7 Закону України №928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» зазначено, що у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлюється з 1 травня 2016 року - 1130 гривень. Водночас, у травні 2016 року УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради здійснило йому виплату допомоги на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у сумі 920,00 гривень, тобто у розмірі меншому, ніж гарантовано законом, недоплата за 2016 рік склала 4730,00 гривень. Листом УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради №Р-169 від 03 жовтня 2016 року йому було відмовлено у здійсненні перерахунку та виплати недоплаченої разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, згідно з ч.5 ст.12 Закону України №3551-ХІІ. Вважає, що такими діями відповідача були порушені його права та в уточненому позові просив суд визнати бездіяльність відповідача щодо відмови в перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», неправомірною та стягнути з Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, та з урахуванням раніше виплачених сум, в сумі 4730 гривень.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, підтримкою позовних вимог та їх задоволенням.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, зауваживши, що уточнені позовні вимоги не визнає повністю та надавши свої заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Учасникам бойових дій щорічна разова грошова допомога до 5 травня передбачена у розмірі 920,00 гривень. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суддя вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус учасника бойових дій згідно з посвідченням серії АА №167660 від 21 листопада 2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, у тому числі, передбачені ст. 12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

У 2016 року ОСОБА_1 була виплачена щорічна разова допомога у розмірі 920,00 гривень.

У відповідності до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.17 вказаного Закону фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Згідно з п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України було установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно із Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01 січня 2015 року.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень (пп.2 п.1 Постанови).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини став на бік держави Україна та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Конституційний Суд України вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов'язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зроблено висновок про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

За наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що при вирішенні питання про розмір допомоги, передбаченої ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», необхідно керуватися постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Як раніше зазначалося, у 2016 року ОСОБА_1 була виплачена щорічна разова допомога у розмірі 920,00 гривень.

Відтак, відповідач, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 920 гривень, діяв відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (чинного з 1 січня 2015 року) та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а тому правомірно.

З огляду на викладене суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, ст.12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України №928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік», керуючись ст.ст. 6, 8, 9,11, 17, 70, 88, 94, 99, 158-163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів від дня отримання її копії.

Суддя В.О. Ковтуненко