Справа № 728/1204/16-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 728/1204/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Лобода Н.В. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бахмацького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бахмацького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з із заявою у справі за його адміністративним позовом до Бахмацького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій щодо обмеження під час перерахунку розміру пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, в якій просив ухвалити додаткове рішення та зазначити, що його пенсія підлягає перерахунку та виплаті без обмежень, оскільки його позов був задоволений повністю, але судове рішення було ухвалено без вирішення однієї з позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази.

Додатковою постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2017 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №728/1204/16-а.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.05.2016 року було задоволено позов ОСОБА_2 до Бахмацького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій щодо обмеження під час перерахунку розміру пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії; визнано неправомірними дії Бахмацького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України щодо обмеження ОСОБА_2 в перерахунку пенсії за вислугою років та зобов'язано Бахмацьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016 року на підставі довідки прокуратури Чернігівської області №18-119 від 03.02.2016 року, виходячи із розрахунку 80 % від заробітної плати, відповідно до положень ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції станом на дату призначення пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до виплати суми пенсії з 01.01.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016 року було відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Бахмацького об'єднаного Управління ПФУ на вищевказане судове рішення.

Таким чином, 14.11.2016 року постанова Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.05.2016 року набрала законної сили; строк пред'явлення виконавчого листа з примусового виконання даного судового рішення до 14.11.2017 року.

Як вбачається, з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати Бахмацьке об'єднане Управління ПФУ провести з 01.01.2016 року перерахунок його пенсії із застосуванням ЗУ «Про прокуратуру» в редакції станом на 04.09.2008 року із врахуванням довідки прокуратури Чернігівської області №18-119 від 03.02.2016 року без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до виплати суми пенсії з 01.01.2016 року.

Однак при винесенні постанови від 16.05.2016 року позовна вимога про перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження її граничного розміру судом по-суті вирішена не була, хоча з приводу неї досліджувалися відповідні докази.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КАС України, питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.

Як було встановлено, з 03.12.2007 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію за вислугою років згідно ЗУ «Про прокуратуру» в розмірі 80 % суми заробітної плати (а.с.19).

26.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку його пенсії згідно ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року на підставі довідки прокуратури Чернігівської області № 18-119 від 03.02.2016 року про розмір заробітної плати прокурора прокуратури Бахмацького району Чернігівської області, встановленої з 01.12.2015 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року (а.с.9).

В листі Бахмацького об'єднаного Управління ПФУ від 29.04.2016 року № 12/02/с-1 позивача було повідомлено, що його пенсія перерахунку не підлягає, оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів Україні «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивача) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Крім того, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював позицію, згідно з якою Конституція України виділяє певні категорії громадян України, котрі потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999року № 8-рп/99у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року, № 5-рп/2002у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових, економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Позивачу пенсія була призначена з 03.12.2007 року, тобто до набрання чинності вказаним законом.

Таким чином, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи чи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бахмацького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а додаткову постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.