Справа № 524/5278/14-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" серпня 2017 р. м. Київ К/800/13313/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області про визнання дій неправомірними, стягнення сум,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила:

визнати неправомірними дії Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука щодо утримання за період з 10 жовтня 2000 року по 13 квітня 2011 року з її заробітної плати профспілкових внесків;

стягнути з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука на її користь грошові кошти в сумі 1380,69 грн, які було утримано в якості профспілкових внесків з її заробітної плати за вказаний період.

Просила зобов'язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у період з 10 жовтня 2000 року по 13 квітня 2011 року вона працювала у Виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука на посаді спеціаліста І категорії організаційного відділу по роботі з населенням за місцем проживання. У квітні 2014 року їй стало відомо, що з нарахованої протягом вказаного періоду заробітної плати відповідач проводив утримання профспілкових внесків. Вказувала, що не пам'ятає чи подавала заяву до роботодавця на утримання із заробітної плати цих внесків.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено: визнано неправомірними дії Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука щодо утримання із заробітної плати ОСОБА_4 за період з 10 жовтня 2000 року по 13 квітня 2011 року профспілкових внесків; стягнуто з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука на користь позивача частину заробітної плати, утриману на сплату профспілкових внесків за період з 10 жовтня 2000 року по 13 квітня 2011 року, у загальному розмірі 1380,69 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Посилається на те, що у матеріалах справи міститься копія протоколу засідання профспілкового комітету Автозаводського райвиконкому № 42 від 08 листопада 2000 року, що підтверджує факт постановлення ОСОБА_4 на профспілковий облік із подальшим відрахуванням профспілкових внесків через бухгалтерію.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просила залишити останню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки воно, на її думку, ухвалене відповідно до норм чинного законодавства й на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працювала у Виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на посаді спеціаліста І категорії організаційного відділу по роботі з населенням за місцем проживання в період з 10 жовтня 2000 року по 13 квітня 2011 року.

У квітні 2014 року позивачу стало відомо, що з її заробітної плати утримувались профспілкові внески.

З листа виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області від 20 травня 2014 року вбачається, що з позивача утримано профспілкові внески у наступних розмірах: 2000 рік - 2,76 грн, 2001 рік - 32,20 грн, 2002 рік - 30,77 грн, 2003 рік - 35,81 грн, 2004 рік - 52,03 грн, 2005 рік - 83,99 грн, 2006 рік - 121,06 грн, 2007 рік - 167,57 грн, 2008 рік - 254,58 грн, 2009 рік - 212,56 грн, 2010 рік - 289,95 грн, 2011 рік - 97,41 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є членом профспілки, протягом усього часу роботи у виконавчому комітеті щомісяця отримувала розрахунковий лист із зазначенням усіх видів нарахувань та утримань, у тому числі, й профспілкових внесків. Оскільки відрахування профспілкових внесків здійснювалось за власним волевиявленням позивача, підстав для їх стягнення судом не встановлено.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд вважав, що лише наявність письмової заяви працівника підприємства (установи, організації) є підставою для утримання роботодавцем членських профспілкових внесків з заробітної плати працівника. Оскільки наявність такої заяви відповідач не довів, то апеляційний суд дійшов висновку про неправомірність утримання коштів з заробітної плати позивача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV (далі - Закон № 1045-XIV) професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); член профспілки - особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески.

Статтею 7 Закону № 1045-XIV визначено, що членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами. Ніхто не може бути примушений вступати або не вступати до профспілки.

Тобто особа, яка входить до складу профспілки, зобов'язана сплачувати членські внески в силу наведених положень Закону.

Згідно з частиною третьою статті 42 Закону № 1045-XIV за наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, роботодавець щомісячно і безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок профспілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в терміни, визначені цим договором.

Аналогічні положення містяться у частині третій статті 249 Кодексу законів про працю України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 була членом профспілки Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області. Це підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету Автозаводського райвиконкому № 42 від 08 листопада 2000 року про постановлення на профспілковий облік позивача із подальшим відрахуванням профспілкових внесків через бухгалтерію.

Позивач проти цього не заперечувала, її членство в профспілці не оскаржувалось, проте вказувала, що заяви з проханням утримувати з її заробітної плати профспілкові внески відповідачу вона не подавала.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що під час утримання з ОСОБА_4 як члена профспілкової організації профспілкових внесків в 2000 - 2011 роках відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одна лише відсутність заяви позивача про утримання цих внесків, у зв'язку з її можливою втратою чи знищенням, не може бути підставою для визнання протиправними дій відповідача в цій частині.

Таким чином колегія суддів вважає, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дав правильну правову оцінку обставинам у справі й дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року скасувати, а постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 січня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.