Справа № 810/4339/16
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4339/16 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

20 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Сорочка Є.О.

за участю секретаря: Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року про відмову в роз'ясненні судового рішення у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, Кабінету Міністрів України, третя особа Міністерство фінансів України про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, Кабінету Міністрів України, третя особа Міністерство фінансів України про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" залишено без руху.

На адресу Київського окружного адміністративного суду 08 лютого 2017 року надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" про роз'яснення ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" про роз'яснення ухвали суду від 29 грудня 2016 року по даній справі залишено без задоволення.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про роз'яснення судового рішення.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати Рішення у формі листа Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 17 травня 2016 року за вих. №3789/10/10-13-11-02-10;

- визнати незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України з 01 березня 2016 року, яка полягає у неприйнятті правового акту Кабінету Міністрів України про скасування наказу Міністерства фінансів України від 22 вересня 2014 року №958 та у незабезпеченні перегляду та приведенні Міністерством фінансів України свого наказу №958 від 22 вересня 2014 року у відповідність із Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIIІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи";

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийняти подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць квітень 2016 року, з включенням відомостей з них до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, необхідний для реалізації Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та забезпечити перегляд і приведення Міністерством фінансів України свого наказу від 22 вересня 2014 року №958 у відповідність із цим Законом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви до 01 лютого 2017 року.

Користуючись своїм правом, визначеним частиною 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач 08 лютого 2017 року звернувся із заявою про роз'яснення ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року та навів перелік питань, які на його думку, стосуються змісту даного судового рішення та підлягають роз'ясненню в порядку зазначеної правової норми.

Так, в своїй заяві позивач просив роз'яснити: кому суддя Київського окружного адміністративного суду (далі - КОАС) Брагіна О.Є. адресувала п.2 резолютивної частини цієї ухвали і встановила строк для усунення недоліків позовної заяви, адже у пунктах 1 та 3 резолютивної частини цієї ухвали йдеться про вимоги, адресовані цією суддею до самої себе; чому суддя КОАС Брагіна О.Є. примушує судовим рішенням позивача виконати Національний стандарт України ДСТУ 4163-2003, адже відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про стандартизацію» національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, а судові рішення не є нормативно-правовими актами; чому суддя КОАС Брагіна О.Є. дійшла до висновку, що позивачем у адміністративному позові не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, якими обґрунтовуються позовні вимоги, адже у адміністративному позові зазначені і письмові докази (ч.1 ст.79 КАС України), і пояснення позивача (ч.1 ст.76 КАС України), і фактичні дані (ч.1 ст.69 КАС України), а про «кожну» обставину у ч.2 ст.106 КАС України не йдеться; чому суддя КОАС Брагіна О.Є. ухвалу про залишення без руху апеляційної скарги постановила 29 грудня 2016 року, а копію цієї ухвали надіслано позивачу (здала на пошту) лише 20 січня 2017 року, адже копія такої ухвали особі, яка звернулась із касаційною скаргою, надсилається невідкладно в силу ч.1 ст.108 КАС України; чому суддя КОАС Брагіна О.Є. після одержання позовної заяви позивача з'ясовувала питання повноти сплати позивачем судового збору, адже до позовної заяви було додано документ про сплату судового збору, і в цій частині позовна заява відповідає вимогам ч.3 ст.106 КАС України; чому суддя КОАС Брагіна О.Є. перевірила не зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, а повноту сплати такого збору, адже Закон України «Про судовий збір» вимагає від суду перевіряти не повноту зарахування судового збору, а лише факт такого зарахування; чому суддя КОАС Брагіна О.Є. поставила допуск позивача до суду у залежність від повноти (на думку судді) сплати судового збору, адже відповідно до ч.1 ст.98 КАС України суд (не суддя) вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою; чому суддя КОАС Брагіна О.Є. зазначає про протиправну бездіяльність, хоча позивач оскаржує незаконну бездіяльність; чому Брагіна О.Є., обрана суддею безстрокового до дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), продовжує здійснювати свої повноваження як суддя, обрана безстроково з дня набрання чинності цим Законом, адже дія пп.3 п.16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України поширюється лише на суддів, які обрані суддями безстроково з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, позивач також просив роз'яснити, чому 1 та 3 абзаци ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» визначають правила та практичний приклад оплати судовим збором подання до суду позовних заяв майнового та немайнового характеру, а розташований між ними 2 абзац ч.3 цієї статті «раптом» став поширюватися на справи за позовами лише немайнового характеру з кількома позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника спрямовані не на роз'яснення судового рішення, а на одержання від суду пояснень з приводу мотивації його прийняття та пояснень дій працівників апарату суду щодо порядку його оприлюднення. Вказані обставини, за висновком суду першої інстанції, не створюють підставу для виконання судом вимог статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому подана позивачем заява не підлягає задоволенню.

Крім того, суд в своєму рішенні вказав на систематичні факти зловживання позивачем своїми процесуальними правами, з метою невиконання ним ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, викладеним в заяві про роз'яснення судового рішення, колегія суддів зважає на наступне.

Питання роз'яснення судового рішення регулюються статтею 170 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Отже, роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання постанови чи ухвали суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв'язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

Так, за висновком Київського окружного адміністративного суду, викладеним в ухвалі від 29 грудня 2016 року, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" була подана без додержання вимог, встановлених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, наслідком чого стало залишення її без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви до 01 лютого 2017 року.

Дослідивши зміст ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року, якою позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" залишено без руху, колегія суддів приходить до висновку, що дане судове рішення є зрозумілим та не містить положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо їх розуміння.

Крім того, із тексту заяви про роз'яснення судового рішення не вбачається в чому саме полягає незрозумілість ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року та що саме викликає труднощі у розумінні її змісту.

Водночас, як вбачається зі змісту заяви про роз'яснення судового рішення, позивачу фактично зрозуміла суть ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року, однак не зрозумілі саме обставини, що стали підставою для прийняття даного судового рішення.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення у відповідності до норм процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.199 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 199, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 26.06.2017

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Сорочко Є.О.