Справа № 815/2240/17
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2240/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Хоан до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 Хоан до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 315176 від 10.04.2017 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Хоан ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 22 травня 2017 року відкрито провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.11.2008 року ним отримано посвідку на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію в Україну. Проте Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області рішенням №315176 від 10.04.2017р. скасовано позивачу дозвіл на імміграцію з посилання на п.1, п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію». Таке рішення позивач вважає незаконним, оскільки у відповідачем не доведено підстав для проведення перевірки правомірності видачі у 2008 році дозволу на імміграцію в Україну, а також не зазначено конкретної норми Закону для скасування дозволу на імміграцію.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 110).

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував, в тому числі посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях наданих до суду раніше (а.с. 52-54), зокрема зазначив, що при проведенні перевірки законності надання в 2008 році позивачу дозволу на імміграцію в Україну встановлено, що підстав, визначених п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», для прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію та документування його посвідкою на постійне проживання в Україні не існувало, оскільки на час прийняття відповідного рішення позивачу було 27 років, тобто він не був неповнолітнім, тоді як за вказаною нормою право на отримання дозволу на імміграцію за квотою, яка встановлюється Кабінетом Міністрів України, мають батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти. За таких обставин, представник відповідача вказує на правомірність прийнятого рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, у звязку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що відділом у справах ГІРФО ГУМВС України в Одеській області прийнято рішення про надання громадянину ОСОБА_3 - ОСОБА_1 Хоан ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі статті 4 Закону України «Про імміграцію». (а.с.18)

05.11.2008 року позивач отримав посвідку на постійне проживання в Україні (ОД № 4820). (а.с.85).

10.04.2017р. посадовими особами відповідача складено та затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україні, в якому зазначено, що на час подачі в 2008 році клопотання про отримання дозволу на імміграцію, позивач вже досяг повнолітнього віку, а тому не міг отримати дозволу на імміграцію в Україні на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» як неповнолітня дитина іммігранта (а.с. 8-90).

Надалі, рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №315176 від 10.04.2017р. «Про скасування дозволу на міграцію в Україні» позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.1 та 6 ст.12 Закону України «Про імміграцію». (а.с.91).

Розглянувши адміністративну справу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як зазначалось вище, підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україні Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначило п.1, п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

При цьому, суд вказує на те, що рішення про надання громадянину ОСОБА_3 - ОСОБА_1 Хоан ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі статті 4 Закону України «Про імміграцію» не містить посилань на пункт та частину статті 4 Закону України «Про імміграцію», тоді як з висновку інспектора ВГІРФО УМВС України в Одеській області про розгляд заяви щодо отримання дозволу на імміграцію вбачається, що відповідний дозвіл видано позивачу на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію».

При цьому, суду відповідачем, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обовязок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не надано жодного доказу про отримання в 2008 році позивачем дозволу на імміграцію на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, що є підставою для скасування дозволу відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію». Зокрема в матеріалах справи наявна копія паспорту позивача, яка була додана ним до заяви про надання дозволу на імміграцію, із зазначенням дати народження позивача 14.02.1981 р. Вказані обставини не заперечувались сторонами.

ГУ ДМС України в Одеській області, зазначає, що дозвіл на імміграцію в Україну позивачу надано з порушенням п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як неповнолітній дитині іммігранта, оскільки у 2008 році позивач був повнолітньою дитиною.

Суд такі доводи відповідача вважає необґрунтованими, оскільки пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» чітко визначено, що інші випадки для скасування дозволу на імміграцію мають бути передбачені законами України, тоді як у спірному рішенні Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від відсутня вказівка на відповідну норму Закону, на підставі якої виданий позивачу дозвіл на імміграцію в Україну підлягає скасуванню.

Порушення встановленого законодавством України порядку надання дозволу на імміграцію в Україну, в розумінні статті 12 Закону України «Про імміграцію», є підставою для скасування такого дозволу, якщо зясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. (п.1 ч.1 ст.12 Закону).

Разом з тим, надання позивачу в 2008 році дозволу на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не встановлено.

Суд вважає, що допущення міграційним органом помилки при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію, за відсутності у цьому вини останнього, не є визначеною Законом України «Про імміграцію» та іншими законами України підставою для скасування такого дозволу.

Окрім того, суд зазначає, що згідно з п.п.21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів, відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Відтак, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. Всупереч вказаному, відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про розгляд питання щодо скасування дозволу про імміграцію, не надано доказів наявності подання органу внутрішніх справ, або іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію позивачу, як ініціатора процедури скасування дозволу на імміграцію.

В матеріалах особової справи позивача, наданих відповідачем, відсутні докази існування подання компетентного органу, що є необхідним для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію, тобто відсутній документ, наявність якого є обов'язковою умовою для визнання проведеної перевірки здійсненою на законних підставах.

Складений головним спеціалістом ГУДМСУ в Одеській області висновок, затверджений 10 квітня 2017р. начальником Управління, свідчить що перевірку проведено виключно у зв'язку із зверненням позивача з листом щодо проведення перевірки підстав надання йому дозволу на імміграцію, проте вказаний лист відсутній в матеріалах особової справи позивача, також його не надано і представником відповідача під час розгляду справи. Разом з тим, відповідач без законних на те підстав провів перевірку законності надання позивачу дозволу на імміграцію, вийшовши за межі наданих повноважень, оскільки не існувало подання відповідного змісту, від відповідного органу.

Отже, відповідачем не доведено дотримання вимог Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002р., в частині наявності подання органу внутрішніх справ, або іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію позивачу, як ініціатора процедури скасування дозволу на імміграцію.

Суд враховує, що частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено обовязок органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржуване рішення відповідача № 315176 від 10.04.2017 року є актом індивідуальної дії, в якому Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не зазначило та не мотивувало, з якої визначеної законом підстави проведено перевірку законності надання позивачу дозволу на імміграцію та скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, у звязку з чим відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 315176 від 10.04.2017 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Хоан ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняте необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Решта доводів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 128, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Хоан до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 315176 від 10.04.2017 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Хоан ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Корой