Справа № 814/929/17
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв
03 серпня 2017 року Справа № 814/929/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лісовської Н.В. за участю секретаря судового засідання Ткач Г.С. у відкритому судовому засіданні розглянув адміністративну справу

за позовомначальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 капітана мед. служби ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачів1: командира військової частини НОМЕР_1 капітана 1 рангу ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 : старшого офіцера відділення по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 : ТВО командира військової частини НОМЕР_1 заступника командира частини капітана 2 рангу ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 : військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_5

провизнання протиправними дій, визнання незаконними та скасування наказів від 28.03.2017 р. № 133, від 10.04.2017 р. № 150, від 04.05.2017 р. № 193, визнання незаконним та скасування акту від 10.04.2017 р., зобов`язання повернути кошти, стягнення моральної шкоди,
За участю представників сторін:
позивача: Федаса В.П.,
відповідача 1: ОСОБА_2 ,
відповідача 2: ОСОБА_3 ,
відповідача 3: ОСОБА_4 ,
від відповідача 4: Якуби П.І.,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до
- Командира військової частини НОМЕР_1 капітана 1 рангу ОСОБА_2 (далі по тексту Відповідач 1) з вимогами про визнання його дій протиправними, що полягали в тому, що командиром були здійсненні взаємовиключні дії між відданням усного наказу-дозволу Позивачу на вибуття з військової частини та призначення службового розслідування за фактом відсутності Позивача на службі, та стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн;
- до старшого офіцера відділення по роботі з особовим складом в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 (далі по тексту Відповідач 2) з вимогами про визнання його дій протиправними щодо проведення службового розслідування та стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн.;
- до ТВО командира в/ч НОМЕР_1 заступника командира капітана 2 рангу ОСОБА_4 (далі по тексту Відповідач 3) з вимогами про визнання його дій протиправними та незаконними в часині притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності за проступок, до якого не проводилося службове розслідування, та стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн;
А також з позовними вимогами (з урахуванням уточнень та збільшення позовних вимог (а. с. 119-136) про визнання незаконними та скасування Наказів № 133 від 28.03.2017 р., № 150 від 10.04.2017 р., № 193 від 04.05.2017 р.; визнання незаконним та скасування Акту службового розслідування від 10.04.017 р.; зобов`язання командування військової частини повернути незаконно утриманні кошти.
Ухвалою суду від 31.05.2017 р. до участі у справі в якості Відповідача була залучена Військова частина НОМЕР_1 (далі по тексту Відповідач 4)
Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 28.03.2017 р. під час телефонної розмови він отримав усний Наказ від старшого медичного начальника-підполковника медичної служби ОСОБА_5 (яка є його керівником по медичній частині (Старшим медичним начальником)), доповів Відповідачу 1, про необхідність виконання наказу старшого медичного начальника. З метою виконання Наказу ОСОБА_5 , Позивачу необхідно було покинути розташування військової частини НОМЕР_1 та відбути до Миколаївського військового шпиталю. Командир військової частини ОСОБА_2 усно погодив виконання Наказу підполковника медичної служби ОСОБА_5 , дозволив відбути з військової частини для виконання наказу до шпиталю. Окрім того, Позивач повідомив Відповідача 1, що має незадовільний стан здоров`я, а відтак має намір отримати консультацію у лікарів військового шпиталю. Ця розмова з Командиром в/ч проходила в присутності діловода ОСОБА_6 . В момент вибуття з військової частини, командира в/ч на місці не було, а відтак відповідно до положень Статуту внутрішньої служби про своє вибуття та місце знаходження Позивач повідомив чергового частини підполковника ОСОБА_7 . Однак, після повернення у розташування військової частини о 17:10 через чергового частини ОСОБА_7 . Позивачеві повідомили, що він повинен надати пояснення з приводу відсутності на службі та, окрім того, Командир розпорядився, що з приводу його відсутності на службі 28.03.2017 р. з 12:55 по 17:10 буде проведене службове розслідування.
Позивач вважає, що повідомив командира військової частини належним чином про те, що вибуває з розташування військової частини для виконання усного Наказу підполковника ОСОБА_5 , а також повідомив належим чином про незадовільний стан свого здоров`я, а відтак він не порушував ст. 12, 14, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) та дії Відповідача 1 щодо видання Наказу № 133 від 28.03.2017 р. про призначення службового розслідування є протиправними. Оскільки Наказ № 133 прийнятий внаслідок неправомірних дій Командира в/ч, а відтак належить скасуванню.
При виконані Наказу № 133 (про призначення службового розслідування) Відповідач 2 - старший офіцер відділення по роботі з особовим складом в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 проводив службове розслідування, оскільки на нього це було покладено Наказом № 133, з перевищенням своїх повноважень та провів службове розслідування не тільки за фактом відсутності на службі позивача 28.03.2017 р. (як зазначено в наказі № 133), а й за фактом відсутності на службі позивача 29.03.2017 р., про що зазначено в акті службового розслідування. Такі дії Відповідача 2, на думку позивача, є протиправними. Окрім того, Відповідачем 2 в акті службового розслідування відображені неправдиві обставини справи, які мали місце 28 та 29.03.2017 р., а відтак Акт службового розслідування належить скасуванню. Матеріали службового розслідування Відповідачем 2 надані на затвердження та прийняття відповідного рішення неуповноваженій на те посадовій особі, а саме: не командиру в/ч (як це зазначено в п. 3 наказу № 133), а заступнику командира в/ч ОСОБА_4 . Такі дії Відповідача 2 Позивач вважає протиправними та просить суд скасувати Акт службового розслідування, який прийнятий внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 та затверджений неуповноваженою на те посадовою особою.
На підставі Акту службового розслідування від 10.04.2017 р. заступником командира в/ч ОСОБА_4 (Відповідач 3) незаконно, з перевищенням своїх службових повноважень прийнято рішення про застосування до Позивача дисціплінарного стягнення у вигляді суворої догани, викладеного в Наказі № 150 від 10.04.2017 р. Позивач вважає, оскільки Наказ № 133 (про проведення службового розслідування стосувався виключно відсутності Позивача на службі 28.03.2017 р. та не містив посилання на випадок, який мав місце 29.03.2017 р., то й розслідувати факт відсутності Позивача на службі 29.03.2017 р. в межа цього службового розслідування, ОСОБА_3 не мав права, та приймати рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності за події 29.03.2017 р. ОСОБА_4 не мав взагалі повноважень, а відтак дії Відповідача 3 є протиправними, а наказ № 150 від 10.04.2017 р. належить скасуванню. Окрім того, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності Відповідач 3 прийняв з перевищенням своїх повноважень, оскільки таке рішення міг приймати виключно командир військової частини, однак станом на 10.04.2017 р. командир в/ч перебував у відпустці.
Внаслідок видання незаконного Наказу № 150 від 10.04.2017 р. виданий Наказ № 193 від 04.05.2017 р. про часткове позбавлення позивача преміювання у розмірі 20% від загального розміру премії, позивач просить суд його скасувати та зобов`язати Відповідача 4 повернути утриманні кошти, в результаті реалізації Наказу № 193 від 04.05.2017 р.
Розмір моральної шкоди в сумі по 2000 грн. з Відповідачів 1-3, Позивач обґрунтовує тим, що всі незаконні дії посадових осіб в/ч НОМЕР_1 спрямовані на позбавлення його роботи, змушення звільнення його зі служби, внаслідок особистих неприязних відносин, що склалися з командиром військової частини. Позивач зазначає, що через таке ставлення до нього страждає та часто хворіє, втрачає наснагу до служби та змушений постійно протягом року звертатися зі скаргами до вищих військових установ та з позовами до суду для захисту своїх порушених прав.
У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідачі позовні вимоги не визнали, надали суду свої письмові заперечення проти позову та пояснення в судовому засіданні. Відповідачі вважають, що кожен з них діяв у межах своїх повноважень та в спосіб, що визначений законом, посадовими інструкціями, Статутом та Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут). Відповідачі вважають, що позовні вимоги не належать задоволенню, просять суд відмовити у задоволенні позову.
Відповідач 1 у судовому засіданні зазначив, що його дії щодо прийнятого рішення та видання Наказу на проведення службового розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 на службі 28.03.2017 р. є правомірними. Так, 28.03.2017 р. о 10:30 Позивач довів до його відома аудіозапис телефонної розмови, де було висловлено прохання підполковника медичної служби ОСОБА_5 здійснити певні заходи щодо збору інформації, що її цікавила. При цьому, він як командир військової частини, не надавав ОСОБА_1 дозволу залишати розміщення військової частини та йти до військового шпиталю виконувати прохання ОСОБА_5 . Крім того, Відповідач 1 наголосив, що відповідно до положень ст. 31, 32 Статуту підполковник медичної служби ОСОБА_5 по військовому званню та по займаній посаді не є старшим медичним начальником капітану мед. служби ОСОБА_1 , а відтак не може надавати Накази Позивачу, а в телефонній розмові містилося її особисте прохання. Для покидання розташування військової частини, в якій ОСОБА_1 проходить службу, Позивач зобов`язаний був повідомити начальника військової частини особисто (до речі, він не покидав розташування в/ч, знаходився у спортзалі) та отримати особистий дозвіл начальника військової частини. Такого дозволу Відповідач 1 Позивачеві не надавав. Крім того, Відповідач 1 стверджує, що 28.03.2017 р. під час розмови з ОСОБА_1 останній не скаржився на погане самопочуття, не доводив йому до відома щодо необхідності медичного втручання, лікування, мед. консультації тощо. Таким чином, Позивач порушив ст. 12, 14 Статуту, тобто залишив військову частину без дозволу командира в/ч. Внаслідок чого й був виданий Наказ на проведення службової перевірки, на підставі Рапорту ОСОБА_8 від 28.03.2017 р. Відповідач 1 також зауважив, що в цей день - 28.03.2017 р. Позивач, ігноруючи розпорядження командира в/ч та запрошення Голови Ради офіцерів, не з`явився на засідання Ради офіцерів о 10:40 год., а також не з`явився й на Збори офіцерів, які були призначенні на 15:30, та відбулися за його відсутності.
Відповідач 2 старший офіцер відділення по роботі з особовим складом в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що 29.03.2017 р. він отримав до виконання Наказ № 133 Про проведення службового розслідування за фактом відсутності на службі Позивача 28.03.2017 р. у період з 12:55 до 17:10. В наказі був визначений термін проведення розслідування до 10.04.2017 р. Під час проведення службового розслідування ТВО командиром в/ч ОСОБА_4 29.03.2017 р. з резолюцією на долучення до матеріалів службового розслідування був переданий рапорт чергового частини ОСОБА_9 , з якого випливало, що Позивач був відсутній на службі 29.03.2017 р. під час складання заліків особовим складом в/ч у період з 14:35 по 16:35. Оскільки ці факти є однорідними, то ТВО командира було прийнято рішення розслідувати два ці факти відсутності на службі ОСОБА_1 28.03.2017 та 29.03.2017 разом. При проведенні службового розслідування були відібрані пояснення як у ОСОБА_1 , так і у чергового по частині, охоронця та медичної сестри. Внаслідок чого було встановлено, що факт покидання ОСОБА_1 військової частини без дозволу командира військової частини 28 та 29.03.2017 р. мали місце. Але через те, що причина відсутності Позивача на службі була поважна (перебування на прийомі лікаря у військовому шпиталі) це було враховано, а відтак у даному випадку мав місце дисциплінарний проступок - покидання в/ч без дозволу командира, а не прогул. Акт та матеріали службового розслідування були передані ОСОБА_3 . ТВО командира в/ч ОСОБА_4 для прийняття відповідного рішення. Таким чином, ОСОБА_3 діяв виключно в межах своїх повноважень та проводив службове розслідування з чітким дотриманням Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004 р.
Відповідач 3 (заступник командира капітана 2 рангу в/ч ОСОБА_4 ) в судовому засіданні пояснив, що при винесенні Наказу № 150 та прийнятті рішення про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності діяв у межах повноважень як Командир військової частини, оскільки він займає штатну посаду Заступника командира військової частини НОМЕР_1 . Згідно з Наказом начальника Генерального штабу ГК ЗС України № 487 від 22.08.2014 р. та Наказом Командувача ВМСЗС України № 57 від 25.03.2017 р. на нього покладено обов`язок тимчасового виконання обов`язків командира військової частини у зв`язку з відпусткою останнього. А відтак, Відповідач 3 зазначає, що мав усі повноваження як командир військової частини для прийняття рішення про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності за результатами проведеного службового розслідування.
Суд вислухав доводи сторін та їх представників у судовому засіданні, з`ясував фактичні обставини справи, що мали місце, допитав свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідив матеріали, що міться у справі та встановив наступне:
Позивач проходить військову службу за контрактом на посаді начальника медичної служби начальника медичного пункту в/ч НОМЕР_1 з 15.10.2014 р.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 капітана 1 рангу ОСОБА_2 від 28.03.2017 р. № 133 призначене службове розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 на службі 28.03.2017 р. (а. с. 24). Службове розслідування призначено на підставі отриманого 28.03.2017 року рапорту капітана 2 ранга ОСОБА_8 (а. с. 160).
У ході службового розслідування відібрано пояснення позивача, чергової медичного пункту медичної сестри старшого матроса ОСОБА_10 , сторожа групи сторожової охорони працівника ЗС України ОСОБА_11 , а також рапорти чергового частини начальника відділення особового складу та стройового підполковника ОСОБА_7 і чергового частини командира роти старшого викладача капітан-лейтенанта ОСОБА_12 (а. с. 154-159).
10.04.2017 р. старшим офіцером відділення по роботі з особовим складом полковником ОСОБА_3 складено акт службового розслідування за фактом відсутності на службі 28.03.2017 р. позивача (а. с. 95-96). Зазначеним актом встановлено порушення позивачем вимог ст. 12, 14, 254 Статуту щодо обов`язків військовослужбовця доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, звернення із службових та особистих питань до свого безпосереднього начальника та зобов`язання негайно повідомити про захворювання безпосереднього начальника. Запропоновано за відсутність на службі без дозволу командира частини притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності.
Наказом ТВО командира в/ч НОМЕР_1 капітана 2 рангу ОСОБА_4 від 10.04.2017 р. № 150 за відсутність на службі 28.03.2017 р. з 12:55 до 17:10 та 29.03.2017 р. з 14:35 до 16:25 без дозволу командира частини, позивачу оголошено сувору догану (а. с. 22-23).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС України, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст. 4 Статуту повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
У відповідності до ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) попередження про неповну службову відповідність;
д) пониження в посаді;
е) пониження військового звання на один ступінь;
є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;
ж) позбавлення військового звання.
Згідно ст. 71 Дисциплінарного статуту командир полку (корабля 1 рангу), бригади, дивізії щодо підлеглих офіцерів має право:
а) робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану;
б) попереджувати про неповну службову відповідність.
При цьому, ст. 60 Статуту встановлено, що у разі неможливості виконання службових обов`язків у зв`язку з відбуттям за межі гарнізону, через хворобу та з інших поважних причин командир (начальник) для виконання цих службових обов`язків призначає одного із заступників. Якщо штатний заступник відсутній і ніхто не був призначений командиром (начальником), командування бере на себе старший за посадою, а у разі відсутності старшого за посадою - старший за військовим званням, про що доповідає старшому командирові (начальникові).
Як встановлено службовою перевіркою та знайшло підтвердження в судовому засіданні Позивач був відсутній 28.03.2017 р. на службі, перебуваючи у військовому шпиталі на прийомі лікаря з 12:55 до 17:10, цей факт не заперечується сторонами. Факт того, що командир в/ч надав наказ на вибуття Позивача до шпиталю не підтверджено ані матеріалами службового розслідування, ані знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Такі твердження Позивача спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_6 та поясненнями Відповідачів. Також, Позивачем не доведено, що по прибуттю з військового шпиталю до розташування в/ч від виконав вимоги ст. 14, 68 Статуту , а саме доповів належним чином про виконання Наказу та прибуття в розташування в/ч. Таким чином, суд приходить до висновку, що при проведення службового розслідування Відповідачем ОСОБА_3 висновки про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, шляхом невиконання положень 12,14,254 Статуту були зроблені вірні, з урахуванням місця перебування військовослужбовця у шпиталі через незадовільний стан його здоров`я. Слід зауважити, що навіть незадовільний стан здоров`я та потребування консультації лікаря (як це було в даному випадку) не звільняє військовослужбовця від виконання положень Статуту та дотримання військової дисципліни.
Щодо позовних вимог до Відповідача 2 та відповідача 3 суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 , перебуваючи з 29.03.2017 р. на посаді ТВО Командира частини, мав усі повноваження командира частини приймати рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за результатами проведеного службового розслідування. Окрім того, суд критично ставить ся до твердження Позивача в тій частині що ОСОБА_4 при отриманні рапорту про відсутність ОСОБА_1 на службі 29.03.2017 р. повинен був видавати окремий Наказ на проведення службового розслідування. Така правова позиція Позивача спростовується положеннями ст. 6 Дисциплінарного Статуту, де зазначено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати. Але законодавець покладає обов`язок саме на командира військової частини. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ст. 5 Дисциплінарного статуту).
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 29.03.2017 р. вжиті необхідні заходи щодо об`єктивного встановлення причин та умов відсутності ОСОБА_1 на службі 29.03.2017 р. у період часу з 14:35 до 16:25. А ОСОБА_3 , як посадовою особою, на яку Наказом командира було покладено обв`язок проведення службового розслідування, правомірно досліджений випадок відсутності ОСОБА_1 на службі 29.03.2017 р. у межах проведення службового розслідування на виконання Наказу № 133.
Статтею 45 Дисциплінарно Статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Таким чином, з аналізу вищезазначених правових норм суд приходить до висновку, що у командира є обов`язок реагувати на виявлені порушення службової дисципліни військовими та є обов`язок притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, але водночас законодавець не покладає на командира військової частини обов`язку по кожному факту порушення військової дисципліни призначати окреме службове розслідування. Законодавець зазначає, що командир повинен розібратися та обов`язково визначитися з дисциплінарним стягненням за кожен проступок. У даному випадку події 29.03.2017 р. були досліджені в рамках службового розслідування, таким чином ОСОБА_4 як Командиром в/ч були встановлені обставини та причини, які передували порушенню службової дисципліни ОСОБА_1 , а як наслідок було прийнято рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани. Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач 3 під час прийняття наказу № 150 діяв у межах своїх повноважень, а визначаючись з видом дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , ТВО Командиром було враховано поважну причину відсутності ОСОБА_1 на службі, його попередню службу та поведінку. Окрім того, суд зауважує, що обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, передбаченого законом, є виключною компетенцію посадової особи в межах виконання своїх службових обов`язків.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що при накладенні дисциплінарного стягнення за порушення військової дисципліни під час проходження військової служби ОСОБА_1 , Відповідачами було дотримано процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності: видано Наказ № 133, проведення службового розслідування за фактом відсутності на службі Позивача 28.03.2017 р. та 29.03.217 р. оформлено Актом, прийняте рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності та видано Наказ № 150, ознайомлено Позивача з Наказом № 150, що зафіксовано в аркуші бесіди в присутності офіцерів (а. с. 157-158). За таких умов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не належать задоволеною.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Повний тест постанови
виготовлено та підписано суддею 03.08.2017 р.

Суддя Н. В. Лісовська