Справа № 428/8413/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/8413/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Баронін Д.Б., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, в якій просить визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови від 08 червня 2017 року № 309.

Розглянувши подану позовну заяву та додані до неї матеріали, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

З поданого позову вбачається, що на підставі пункту 1.3.3 рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 576 від 02.11.2016 року ОСОБА_3 виключена із списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

Розпорядженням Сєвєродонецького міського голови від 08 червня 2017 року № 309 «Про часткове зупинення дії рішення виконавчого комітету № 576 від 02.11.2016» було зупинено дію пункту 1.3.3 рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 576 від 02.11.2016 року.

При цьому позивач ОСОБА_1 в позовній заяві посилається на норми статей 104-107, 256 КАС України.

Згідно із пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобовязання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача субєкта владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір про визнання незаконним та скасування рішення субєкта владних повноважень, згідно з яким, вирішено питання щодо позачергового одержання жилих приміщень, має розглядатися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічний підхід до вирішення питання про юрисдикцію подібної справи застосовано в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2016 року по справі № 21-5430а15.

Також, статтею 318 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що субєктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Згідно зі статтею 2 ЦК учасниками цивільних відносин є, зокрема, територіальні громади.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (стаття 327 ЦК).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 ЦК).

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про позачергове одержання жилих приміщень територіальної громади у володіння і користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), внаслідок чого виникають цивільні права і обовязки, подальше оспорювання правомірності набуття або позбавлення права фізичної чи юридичної особи права на володіння та користування майном територіальної громади має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція щодо застосування тих самих норм процесуального права викладена у постанові Верховного Суду України від 17 травня 2016 року по справі № 21-331а16.

Спір у цій справі стосується визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови від 08 червня 2017 року № 309, яким зупинено рішення виконкому міської ради щодо права індивідуально визначеної особи на позачергове одержання жилих приміщень. Тобто, спірне розпорядження є актом індивідуальної дії, яким відновлено цивільне право особи на позачергове одержання жилих приміщень шляхом зупинення дії іншого акту індивідуальної дії.

Отже, вирішення цього спору належить здійснювати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що належить відмовити у відкритті провадження за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, адже така заява підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 109, 160, 165 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами.

Розяснити позивачу, що поданий ним позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Б. Баронін