Справа № 559/703/17
Суддя: Ходак С. К.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 559/703/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді - Ходак С.К.

при секретарі Федчук А.А.

за участі представника позивача адвоката Теперик О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на те, що є учасником бойових дій, що підтверджується виданим на його ім'я посвідченням серії НОМЕР_1 від 18.04.2016 р., а тому, має право на пільги та соціальні гарантії, що з цим пов'язані. Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (у чинній редакції, з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008) (надалі по тексту «Закон № 3551-ХІІ» ) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальний розмір пенсії за віком встановлено на рівні прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, та станом на 1 травня 2016 року становить 1130 гривень. Тобто, в 2016 році відповідач повинен був би виплатити позивачу, як учаснику бойових дій, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 5650 грн. (1130,00 грн. х 5). Натомість, діючи на підставі іншого нормативного акту - Постанови КМУ № 141 від 02.03.2016 року «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (надалі по тексту «Постанови КМУ № 141») Відповідач здійснив виплату зазначеної грошової допомоги позивачеві у сумі лише 920 грн., тобто у розмірі значно меншому за гарантований законом. Фактично розмір недоплати становить 4 730,00 гривень (1130,00 грн. х 5 - 920,00 грн.)

Враховуючи вищенаведене, та те що в добровільному порядку здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги у визначеному законом розмірі відповідач відмовляється, вважає що існують достатні підстави для вирішення відповідного спору в судовому порядку.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст.22). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64 Конституції України).

У початковій редакції ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було передбачено що розмір щорічної разової грошової допомоги, яка підлягає виплаті учасникам бойових дій до 5 травня становить п'ять мінімальних пенсій за віком. З прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28 грудня 2007 року до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було внесено зміни, відповідно до яких розмір такої грошової допомоги визначався Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень за відповідний рік. (тобто розмір допомоги визначався залежно від розміру асигнувань бюджетних коштів). Проте Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року відповідну зміну редакції ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (про залежність розміру разової допомоги до 5 травня від асигнувань бюджету) визнано неконституційною, у зв'язку з чим, на підставі ч.2 ст.152 Конституції України вона втратила чинність 22.05.2008 року.

Проте, попри втрату відповідною правовою нормою своєї чинності, пов'язані з цим зміни досі не внесено до тексту ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» який розміщено на офіційному сайті Верховної ради України. Цілком можливо, що саме це і стало однією з підстав для визначення відповідачем розміру допомоги позивачу у значно заниженому розмірі, а саме - у розмірі 920 грн., передбаченому Постановою КМУ № 141.

Таким чином, на момент виплати позивачеві як учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року була чинною редакція ч. 5 ст. 12 Закону України № 3551-XII відповідно до якої розмір вказаної допомоги повинен становити не 920 грн. (як це передбачено Постановою КМУ № 141, та фактично втратившими чинність змінами до ч.5 ст.12 Закону України № 3551-ХІІ) а п'ять мінімальних пенсій за віком, тобто 5650 грн. (в чинній редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.)

Згідно з ч.4 ст. 9 КАС України в існуючій ситуації пріоритет повинен надаватися нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, тобто Закону України № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Постанові КМУ № 141. Та й власне ч.3 ст.2 згаданого Закону стверджує, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом є недійсними. Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд України, про що вказує у своїй Постанові № 21-6508а15 від 10.02.2016р., а отже, з врахуванням вимог ст. 244-2 КАС України, її слід вважати обов'язковою для застосування при вирішенні аналогічних судових спорів.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у адміністративному позові та дала аналогічні пояснення.

Представник відповідача Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації в зал судового засідання не з»явився, подав суду письмові заперечення згідно яких просить суд відмовити в задоволенні заявлених вимог за безпідставність, розгляд справи проводити у його відсутність.

Дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, відповідно має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.

У 2016 році позивачу було здійснено виплату допомоги до 5 травня в розмірі 920 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Нормами ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом про Державний бюджет України.

Частина 1 ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачає, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх отримання чи одержання грошового утримання.

Позивач при обрахунку недоплаченої йому суми щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня, вважає за належне застосувати розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік". Проте, це суперечить положенню ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", де зазначено, що мінімальний розмір пенсій за віком, встановлений абз. 1 ч.1 ст.28 застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Тобто, норма ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не може застосовуватись при обрахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня.

Розмір мінімальної пенсії за віком передбачено ст.28 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 01.01.2016 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність - 1074 грн.

У той же час, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статтей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" визначено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 грн., які були отримані позивачем, про що зазначено у позовній заяві.

Згідно зі ст.22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього ж суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 визначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що, згідно з ч.1 ст.17 Конституції України, є найважливішою функцією держави.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист та повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №1-11/2012 суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій, відповідно до ч.5 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту", правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на необхідність застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі №21-6508а15 (537/5837/14-а), оскільки спірні правовідносини у цій адміністративній справі виникли у квітні 2014 року, за інших фактичних обставин, тому підстав для висновку про застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача по виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році здійснено в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства, тому вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України відповідно до положень ч.5 ст.94 КАС України.

Враховуючи вищенаведене керуючись ст.ст. 11, 12, 17-19, 71, 159-163, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги- відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: