Справа № 580/12/17
Суддя: Стеценко В. А.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 580/12/17
Номер провадження 2-а/580/21/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2017 р. Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Стеценко В. А.

при секретарі - Радковській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовною заявою ОСОБА_1 до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича, Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, Лебединської державної районної адміністрації Сумської області, Лебединської районної ради Сумської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії;

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в порядку, передбаченому КАС України, мотивуючи свої вимоги тим, що він 03.06.2016 року в порядку, передбаченому Закону України «Про звернення громадян», подав заяву № 170 до голови Будильської сільської ради Шкурка В.О., у якій просив розглянути ряд питань, вчинити певні дії та надати конкретну інформацію.

У відповідь на заяву, ним було отримано відправлений з запізненням на три дні лист Будильської сільської ради № 02-20/611 від 01.07.2016 року, в якому йому не було надано відповіді на ряд питань його заяви.

Позивач вважає вказані дії незаконними, тому звернувся до суду та просив визнати протиправними дії сільського голови Шкурка В.О. щодо несвоєчасного надання інформації на заяву та не надання обґрунтованої відповіді на питання №№ 7 та 7.12 його заяви; просив зобов»язати відповідача повторно розглянути питання №№ 7, 7.1 його заяви; вирішити питання розподілу судових витрат.

В судовому засіданні позивач підтримав та уточнив свої позовні вимоги, повідомив суду, що вважає порушеним 30 денний строк на надання йому відповіді, так як з поштового штемпеля на конверті дізнався що лист з відповіддю на його звернення надійшов до поштового відділення після 06.07.2016 року.

Також він пояснив суду, що на його думку відповідь на питання, викладені в його заяві під №№ 7, 7.1 надана не по суті і не містить затребуваної ним інформації та порушує його право на отримання інформації і на контроль над діями органу місцевого самоврядування.

Крім того, він просив стягнути з відповідача судові витрати, що пов'язані з прибуттям до суду, а саме: витрати, пов'язані з переїздом на судові засідання з с. Будилки до м. Лебедина і у зворотному напрямку (6 разів) на суму 58,88 грн.; добові витрати, пов'язані з переїздом до м. Лебедина в сумі 210 грн., виходячи з розміру 30 грн. за кожну поїздку; компенсацію за відрив від звичайних занять - в розмірі 717,95 грн. Всього просив

відшкодувати йому витрат на загальну суму 986,83 грн.

Представник голови Будильської сільської ради, яка також є і представником Будильської сільської ради, просила у задоволенні позову відмовити, пославшись на те, що відповідь позивачеві надана в порядку, визначеному Закону України «Про звернення громадян», з дотриманням відповідних строків та на усі поставлені ОСОБА_1 питання.

Представники відповідачів Лебединської районної ради та Лебединської райдержадміністрації в судовому засіданні позовних вимог не підтримали, надали пояснення щодо робіт, які здійснюються в Лебединському районі для вивезення і утилізації хімічних речовин.

Із заяви (а.с. 3), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 03.06.2016 року в порядку, передбаченому Закону України «Про звернення громадян» звернувся із заявою № 170 до голови Будильської сільської ради Шкурка В.О., у якій:

-просив повідомити чи на всі земельні ділянки в межах населених пунктів БСР є: генеральні плани населених пунктів, інша містобудівна документація, схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель, проекти землеустрою тощо;

-просив повідомити чи є генеральний план на земельні ділянки в межах с. Софіївка Будильської сільради, на які претендують декілька громадян, якщо не має, то чому;

-просив повідомити режим роботи магазину «Лаванда» та закладу ресторанного бізнесу (кафе), яке знаходиться в приміщенні «Заводського» Будинку культури, поряд з магазином Музгіних;

-просив проінформувати, які дії зроблено для об»єднання Будильської сільради з Боровеньківською сільрадою та яким чином вирішилося це питання, якщо не вирішилося, то чому;

-просив надати повну інформацію про сміттєзвалище, яке знаходиться на території Будильської сільради, чи вони санкціоновані, чи є на них технічна документація із землеустрою щодо відведення земельних ділянок під розміщення полігону твердих побутових відходів, їх площа та місткість; чому з цих сміттєзвалищ сміття розноситься вітром на території лісів, полів і вулиць села;

-просив проінформувати чи ідентифіковані відходи хімікалій з хімічного складу в с. Будилка, чи віднесені до категорій і класифікаційних груп, виходячи із походження, складу, стану, небезпеки для довкілля, здоров»я людини, технологічних можливостей утилізації; про екологічну небезпеку від перебування відходів на хімічному складі в с. Будилка, повідомити їх назву, кількість, клас небезпеки, вплив хімікатів на здоров»я людини і землю та межу їх розповсюдження;

-просив повідомити причини, з яких зазначені хімікати до сьогодні не вивезені.

З листа (а.с. 4), дослідженого в судовому засідання вбачається, що на заяву ОСОБА_1 Будильською сільською радою було надано відповідь за № 02-20/611 від 01.07.2016 року, в якій зазначено, що генерального плану с. Софіївка не має, нерозглянутих заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах цього населеного пункту не має; надано копію рішення виконавчого комітету Будильської сільради щодо погодження режиму роботи об»єктів торгівлі на території с. Будилка; питання щодо об»єднання територіальних громад Будильської та Боровеньківської сільрад обговорювалось на громадських слуханнях, але рішення Будильська сільрада про ініціювання такого об»єднання не приймалось; надано копії актів вибору земельних ділянок для розміщення звалищ твердих побутових відходів та копію розпорядження голови Лебединської РДА «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення звалища твердих побутових відходів на території Будильської сільради»; надано інформацію щодо фінансування програми та кількості вивезених неопізнаних заборонених та непридатних до використання хімічних засобів рослин та тари, а також їх залишки, повідомлено про укладення з Лебединською РДА договору про їх ліквідацію; вказано, що інтерв»ю газеті «Будьмо разом» сільський голова не надавав.

З довідок (а.с.6), досліджених в судовому засідання вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований як безробітний в Лебединському МРЦЗ з 27.09.2016 року та державної допомоги не отримує.

З повідомлення (а.с. 6), дослідженого в судовому засідання вбачається, що ОСОБА_1 нараховано субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за опалювальний період з жовтня місяця 2016 року по квітень місяць 2017 року у розмірі 1927 грн. 32 коп.

З довідки (а.с. 7), дослідженої в судовому засідання вбачається, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 один.

З листа (а.с. 22), дослідженого в судовому засідання вбачається, що Лебединська райдержадміністрація 02.02.2017 року повідомила ОСОБА_1 про міри, прийняті для вивезення та утилізації хімічних речовин з території району.

З листів, актів, рішень, програм, заходів, змін до видатків сільського бюджету, договору та платіжного доручення (а.с. 28-54), досліджених в судовому засідання вбачається, яким чином протягом 2014-2017 років здійснювалися вивезення та утилізація хімічних речовин на території Будильської сільради.

З рішень, положення, програми (а.с. 68-72), досліджених в судовому засідання вбачається, які міри приймала Лебединська районна рада з метою вивезення та утилізація хімічних речовин з території райому.

З журналу (а.с. 75-77), дослідженого в судовому засідання вбачається, що

відповідь сільського голови на заяву ОСОБА_1 зареєстрована в журналі вихідної інформації 01.07.2016 року.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не обґрунтований і до задоволення не підлягає, так як в судовому засіданні було встановлено, що Будильська сільська рада є органом місцевого самоврядування, а Шкурко В.О. головою цієї сільської ради - посадовою особою місцевого самоврядування, на якого згідно п. 18 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладений обов`язок забезпечити на території Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань.

Мешканець с. Будилка ОСОБА_1 03.06.2016 року звернувся до сільського

голови із заявою № 170, в якій порушив 7 питань - просив надати інформацію щодо діяльності Будильської сільської ради як представницького органу на даній території, зокрема, повідомити назву, склад та кількість і технічні характеристики хімічних речовин, які зберігаються на хімічному складі с. Будилка та причини їх не вивезення.

Звернення позивача було розглянуто головою Будильської сільської ради в місячний термін - відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і 01.07.2016 року надано відповідь, зареєстровану в журналі вихідної кореспонденції за № 02-20/611.

В наданій позивачу відповіді на питання під №№ 7, 7.1 зазначено, що хімічні засоби, які зберігаються на території сільської ради є неопізнаними, надано інформацію щодо фінансування програми та кількості вивезених неопізнаних заборонених та непридатних до використання хімічних засобів, а також щодо їх залишків, повідомлено про укладення з Лебединською РДА договору про їх ліквідацію.

Вказані обставини стверджуються поясненнями позивача, представника відповідача та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 302 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно вимог ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані зокрема:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно вимог ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»

сільський, селищний, міський голова:

забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої

влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади;

забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань;

Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та вважає, що в судовому засіданні позивачем не було наведено обставин в обґрунтування своїх позовних вимог, не надано суду доказів обмеження його законних прав та інтересів та доказів протиправності дій сільського голови чи сільської ради, працівники якої реєстрували та оформляли його звернення.

При цьому суд не може взяти до уваги доводи позивача в тій частині, що строк надання відповіді на його звернення від 03.06.2016 року, передбачений ст. 30 Закону України «Про звернення громадян» є порушеним і повинен визначатися з поштового штемпеля на конверті, так як вони не тільки суперечать п. 195 Інструкції з діловодства в виконкомі Будильської сільської ради, а й не підтверджуються доказами, наданими в судове засідання, з яких можливо було б дійти висновку про те, що цей лист був поміщений до поштової скриньки в с. Будилка після 01.07.2016 року.

Також суд не може взяти доводи позивача в тій частині, що йому не було надано відповіді на питання щодо назви, складу та кількості і технічних характеристик хімічних речовин, які зберігаються на хімічному складі с. Будилка та причини їх не вивезення, так як цей факт об»єктивно спростовується листом- відповіддю сільського голови (а.с. 4), з якого вбачається, що по зазначених питаннях позивачу було повідомлено, що хімічні засоби, які зберігаються на території сільської ради є неопізнаними, надано інформацію щодо фінансування програми та кількості вивезених неопізнаних заборонених та непридатних до використання хімічних засобів, а також щодо їх залишків, повідомлено про укладення з Лебединською РДА договору про їх ліквідацію.

Суд вважає, що на питання №№ 7,7.1 сільським головою була надана відповідь в порядку, передбаченому чинним законодавством і в межах інформації, якою володіє орган місцевого самоврядування, в той час як позивачем не було доведено існування у сільської ради можливості надати йому відповідь в обсягах, які він вважає необхідними для задоволення його потреб.

Крім того, судбере до уваги і ту обставину, що у випадку недостатку інформації, отриманої на його заяву від 03.06.2016 року позивач як до звернення з позовом, так і під час розгляду його позовної заяви мав можливість про це повідомити сільську раду, проте звернувся до суду і підтримує позовні вимоги, в той же час не визначившись, якої ж саме інформації йому недостатньо для реалізації своїх прав.

В той же час, оскільки ОСОБА_1 не звертався до відповідача з вимогами про повторний розгляд питань №№ 7,7.1 своєї заяви, і відповідно рішення про відмову у такому повторному розгляді його звернення ні сільський голова, ні Будильська сільська рада не приймали, то на думку суду правові підстави щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути його звернення та надання відповідей на зазначені питання відсутні, оскільки йому у цьому ніхто не відмовляв.

Тому, вислухавши сторони та дослідивши обставини справи суд враховує, що права ОСОБА_1 порушеними не були і вважає необхідним в задоволенні позовної заяви щодовизнання дій суб»єкта владних повноважень протиправними та покладення на нього зобов»язання вчинити певні дії відмовити.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що згідно ч.1 ст. 91 КАС України витрати, пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників несуть сторони і їх відшкодування не передбачено КАС України, а також ту обставину, що позивачем не було надано в судове засідання доказів, які б ствердили, що приєднані до матеріалів справи квитки на автобус були придбані саме ОСОБА_1

При цьому суд бере до уваги, що нормами адміністративного судочинства передбачена підсудність адміністративних справ по територіальності, в тому числі за місцем проживання відповідача. Наявність правил підсудності адміністративних справ зумовлює необхідність переїзду сторін та їхніх представників до іншого населеного пункту, в якому знаходиться суд, що розглядає справу.

Проте, в даному випадку позивач ОСОБА_1 проживає на території де розглядається справа, що не зумовлює його переїзду до іншого населеного пункту в зв»язку з необхідністю розгляду справи за територіальністю. Дана справа підсудна Лебединському районному суду, який знаходиться на незначній відстані від місця проживання позивача в с. Будилка Лебединського р-ну (близько 12 км).

Також суд враховує, що позивач тільки проживає в с. Будилка а значну частину свого часу перебуває в м. Лебедині, де поставлений на облік як безробітна особа, отримує державну допомогу (а.с. 5), регулярно звертається до державних установ м. Лебедина і Лебединського району з заявами та скаргами, кількість яких в 2016 році на час його звернення з позовом перевищила тринадцять десятків (а.с. 2), відвідує м. Лебедин з інших підстав. Тобто своїми звичайними заняттями він протягом значної частини часу займається саме в цьому населеному пункті.

При цьому суд не може взяти до уваги розрахунок судових витрат позивача та його доводи про можливість застосування при складенні цього розрахунку нормативних документів, які регулюють оплату витрат на відрядження, так як вказані документи

регулюють виплату добових та оплату вартості проїзду особам, які виконують професійні обов»язки поза межами того населеного пункту, де розташоване їх місце роботи, а не їх місце проживання.

Таким чином, суд враховує, що позивач з»являвся в судові засідання, проведені в Лебединському райсуді не тільки з місця свого проживання, розташованого на підвідомчій цьому суду території, а й з місця своїх звичайних занять, розташованих в тому ж населеному пункті, що й будівля суду, а тому він не має права на відшкодування добових та вартості проїзду з с. Будилка до м. Лебедина.

Відповідно до ст.91 КАС України стороні, на користь якої ухвалене судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику інша сторона у випадку програшу справи сплачує компенсацію за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачеві, як особі яка не має постійного місця роботи може бути виплачена компенсація за відрив від звичайних занять під час участі в судових засіданнях.

Граничний розмір компенсації за відрив від звичайних занять не може перевищувати розміру мінімальної заробітної плати, обчислений за фактичний час відриву від звичайних занять ( п.3 додатку до постанови КМ України №590 від 27.04.2006 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

При цьому суд не може взяти до уваги доводи позивача в тій частині, що він витрачав на кожне судове засідання близько 4, так як розгляд справи призначався судом на певний час і дату, сторони повідомлялися про це своєчасно і належним чином. Судові засідання розпочинався згідно графіку, а у випадку їх відкладень сторони невідкладно ставились про це до відома.

Так, згідно з журналом судових засідань, позивач брав участь в судових засіданнях: 31.01.2017 р. - 14 хв., 06.02.2016 р. - 8 хв., 01.03.2017 р. - 32 хв., 14.03.2017 р. - 41 хв., 06.04.2017 р. - 34 хв., 26.05.2017 р. - 2 год. 14 хв., 01.08.2017 року - 1 год. 6 хв.

Виходячи з мінімальної заробітної плати 1600 грн., встановленої станом на 01.12.2016 року, середньоденна компенсація за відрив від звичайних занять розраховується наступним чином: за 15.12.2016 р. - 1600 : 22 робочих дні = 72.73 грн., втрати за 1 годину - 72.73:8 = 9.09 грн., втрати за 1 хвилину - 9.09 : 60 = 0.16 грн. Отже, за участь в судовому засіданні 31.01.2017 р. позивачу можливо компенсувати втрати в розмірі 2.24 грн. (0.16 х 14 = 2.24).

Виходячи з мінімальної заробітної плати 3200 грн., встановленої станом на 25.01.2017 року, середньоденна компенсація за відрив від звичайних занять розраховується наступним чином: 3200 : 20 робочих дні = 160 грн., втрати за 1 годину - 160:8 = 20 грн., втрати за 1 хвилину - 20 : 60 = 0.34 грн.

Отже, за 06.02.2017 р. позивачу можливо компенсувати втрати в розмірі 2.72 грн. (0.34 х 8 = 2.72), за 01.03.2017 року в розмірі 10.88 грн. (0,34 х 32 = 10.88), за 14.03.2017 р. позивачу можливо компенсувати втрати в розмірі 13.94 грн. (0.34 х 41 = 13.94), за 06.04.2017 року в розмірі 11.56 грн. (0,34 х 34 = 11.56), за 26.05.2017 року в розмірі 45.56 грн. (0,34 х 134 = 45.56), за 01.08.2017 року в розмірі 22.44 грн. (0,34 х 66 = 22.44)

Таким чином, розмір компенсації за втрату звичайних занять за 7 судових засідань у випадку ухвалення судового рішення на користь позивача міг би становити 2,24 грн. + 2,72 грн. + 10,88 грн. + 13,94 грн. + 11,56 + 45,56 грн. + 22,44 = 109,34 грн.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 94 КАС України те, що судове рішення ухвалене на користь сторони - суб»єкта владних повноважень, суд вважає необхідним в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення судових витрат теж відмовити в повному обсязі.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 17, 50, 71, 91, 94, 100, 102, 110, 159 - 163, 167 КАС України, ст. 302 ЦК України, ст.ст. 5, 7 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1, 3, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»;

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича та Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, Лебединської державної районної адміністрації Сумської області, Лебединської районної ради Сумської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Лебединський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня її проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення судового рішення, в той же строк після отримання його копії.

Суддя: В. А. Стеценко