Справа № 806/1086/17
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/1086/17

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м.Житомир справа № 806/1086/17

категорія 8.3.12

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Мельниченко О.В.,

за участю: представників позивача та відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Спілка хмелярів та пивоварів" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Спілка хмелярів та пивоварів" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 13.07.2016 ним було отримано довідку про набуття статусу платника єдиного податку IV групи. У лютому 2017 року він звернувся до відповідача з пакетом документів для підтвердження статусу платника єдиного податку IV групи. 22.02.2017 Головне управління ДФС у Житомирській області листом №402/6/06-30-12-02-25 повідомило про відмову у підтвердженні статусу платника єдиного податку IV групи з посиланням на те, що станом на 01.01.2017 за СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" рахується податковий борг в сумі 2,85 грн. по податку на додану вартість. Позивач вважає таку позицію відповідача безпідставною та просить скасувати рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №402/6/06-30-12-02-25 від 22.02.2017 про відмову у підтверджені статусу платника єдиного податку IV групи та зобов’язати відповідача підтвердити СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" статус платника податку IV групи шляхом надання витягу ( довідки) про підтвердження такого статусу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував щодо його задоволення з підстав викладених у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду 13.07.2016 сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Спілка хмелярів та пивоварів" було отримано довідку про набуття статусу платника єдиного податку IV групи.

У лютому 2017 року позивач звернувся до відповідача з пакетом документів для підтвердження статусу платника єдиного податку IV групи.

22.02.2017 Головне управління ДФС у Житомирській області листом №402/6/06-30-12-02-25 повідомило про відмову у підтвердженні статусу платника єдиного податку IV групи з посиланням на те, що станом на 01.01.2017 за СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" рахується податковий борг в сумі 2,85 грн. по податку на додану вартість.

У ході судового розгляду справи було досліджено податкові декларації позивача з ПДВ за 2016 рік та платіжні доручення про перерахування до бюджету зобов’язань з ПДВ з яких вбачається, що позивачем 29.12.2016 було здійснено перерахування ПДВ до бюджету за 2016 рік.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України встановлено, що сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, віднесено до четвертої групи суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності.

Згідно з пунктами 299.1, 299.2 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України, сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року: загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку); звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки; розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику; відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Відповідно до п. 299.6 ст. 299 ПК України підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:

1) невідповідність такого суб'єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;

2) наявність у суб'єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов'язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;

3) недотримання таким суб'єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Згідно з приписами п. 299.10, п. 299.11 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов'язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Тобто виключення з Реєстру платників єдиного податку є особливою процедурою.

Прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку четвертої групи).

Як встановлено у судовому засіданні, перевірка позивача контролюючим органом не проводилась та рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку четвертої групи відповідачем не приймалось.

Відповідно до пп. 59.1, 59.4 ст. 59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що контролюючий орган не надсилав позивачу податкову вимогу.

Згідно з підпунктом 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України, не може бути платником єдиного податку четвертої групи суб'єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

У разі ж наявності в контролюючого органу підстав вважати, що позивач не може бути платником єдиного податку, він, згідно з пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, може прийняти рішення про анулювання реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, що відповідачем зроблено не було.

Суд наголошує, що наявність боргу на перше січня поточного року є підставою для відмови у набутті статусу платника єдиного податку лише для тих, хто вперше набуває цей статус, а не для тих суб’єктів господарювання, які уже мали такий статус.

Також, суд вважає за необхідне вказати, що згідно з п. 8.1 ст. 8 Закону України від 05.04.2001 № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 зазначеного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 даного Закону).

За визначенням ч.1 ст.43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів . Державна казначейська служба України , діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України , забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України .

А згідно із частиною п'ятою статті 45 БК податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Згідно п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося невнесення чи неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду.

Отже, якщо несвоєчасне перерахування податку або збору не є наслідком винних дій платника податку, то останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Крім того, слід вказати, що згідно правової позиції Верховного суду України викладеній в ухвалі від 16 червня 2015 року для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету.

Водночас, такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то зарахування коштів не на той субрахунок не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений строк.

Таким чином, позивач своєчасно і в повному обсязі виконав свій податковий обов'язок зі сплати податку на додану вартість шляхом подання 29.12.2016 до банку належного платіжного доручення. Не виконання банком обов'язків по перерахуванню коштів на зазначений позивачем у платіжному дорученні рахунок та у відповідній сумі звільняє платника податків від відповідальності і дає підстави визнати про відсутність податкового.

Отже, у даному випадку норми підпункту 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 щодо відмови у такій реєстрації за наявності податкового боргу до спірних правовідносин не можуть застосовуватись.

З огляду на що, суд дійшов висновку про безпідставність відмови відповідача у підтверджені позивачу статусу платника єдиного податку IV групи, а тому належним способом захисту порушеного права є зобов’язання Головного управління ДФС у Житомирській області підтвердити сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Спілка хмелярів та пивоварів" статус платника податку четвертої групи на 2017 рік шляхом надання витягу (довідки) про підтвердження такого статусу.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення позову у частині рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 22.02.2017 №402/6/06-30-12-02-25.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень.

Рішення суб’єкта владних повноважень в розумінні адміністративного судочинства це - правовий акт ( нормативний чи індивідуальний ).

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Як встановлено у ході судового розгляду жодного рішення відповідач не приймав, лише листом від 22.02.2017 №402/6/06-30-12-02-25 повідомив позивача про відмову у підтвердженні статусу, тобто фактично позивач оскаржує лист. Даний лист відповідача не містить ні яких зобов’язань, а тому не несе за собою правових наслідків.

Враховуючи наведене, лист відповідача не може бути розцінено, як рішення суб’єкта владних повноважень, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову у цій частині.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду обставини суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позовні вимоги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Спілка хмелярів та пивоварів" задовольнити частково.

Зобов’язати Головне управління ДФС у Житомирській області підтвердити сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Спілка хмелярів та пивоварів" статус платника податку четвертої групи на 2017 рік шляхом надання витягу (довідки) про підтвердження такого статусу.

Стягнути з Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Спілка хмелярів та пивоварів" понесені судові витрати у розмірі 1600 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.С. Токарева

Повний текст постанови виготовлено: 02 серпня 2017 р.