Справа № П/9991/1522/11
Суддя: Волков О.Ф.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2017 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючого Волкова О.Ф.,
суддів:Берднік І.С., Гриціва М.І., Гуменюка В.І., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Канигіної Г.В., Ковтюк Є.І., Кривенди О.В., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І., Пошви Б.М., Прокопенка О.Б., Романюка Я.М., Сімоненко В.М., Школярова В.Ф.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_17 - ОСОБА_18,

відповідачів: Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) - Белінської О.В;

Верховної Ради України (далі - ВРУ) - Осядлій М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_17 до ВРЮ, ВРУ про визнання незаконними рішення та постанови,

в с т а н о в и в:

У грудні 2011 року ОСОБА_17 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконними рішення ВРЮ від 27 вересня 2011 року про повторне направлення до ВРУ подання щодо її звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги та Постанову ВРУ від 3 листопада 2011 року № 4005-VI «Про звільнення судді».

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачами статей 27, 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 22/98-ВР) та статей 105, 111 Закону України від 7 липня

2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин) та порушення ВРУ норм Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від

10 лютого 2010 року № 1861-VI (далі - Регламент ВРУ) під час ухвалення оспорюваної постанови про звільнення ОСОБА_17

Суд установив, що ВРЮ на підставі рішення від 1 березня 2011 року внесла до ВРУ подання про звільнення ОСОБА_17 з посади судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги.

Вказане рішення ВРЮ на предмет його законності вже перевірялося Вищим адміністративним судом України та постановою від 2 червня

2011 року, яка набрала законної сили, визнано законним та обґрунтованим.

Подання ВРЮ про звільнення позивача з посади судді розглядалося на пленарному засіданні ВРУ 7 липня 2011 року, проте остаточне рішення ВРУ прийняла 3 листопада 2011 року.

ВРЮ повторно рішення про внесення подання щодо звільнення ОСОБА_17 з посади судді не приймала.

За змістом подання від 5 жовтня 2011 року № 41/0/12-11 ВРЮ лише пропонувала ВРУ розглянути попереднє подання, прийняте на підставі рішення від 1 березня 2011 року № 128/0/15-11.

На засіданні ВРЮ, яке відбулось 27 вересня 2011 року, питання про звільнення ОСОБА_17 з посади судді по суті не розглядалося та не встановлювалися жодні обставини у цій справі. Обставини справи щодо звільнення позивача з посади судді були встановлені рішенням від 1 березня 2011 року № 128/0/15-11.

Також суд установив, що із стенограми засідання ВРУ від

3 листопада 2011 року вбачається, що за пропозицію про звільнення

ОСОБА_17 з посади судді проголосувало 236 народних депутатів (а.с. 204).

При цьому розгляд питання про звільнення судді ОСОБА_17 здійснювався на різних чергових сесіях ВРУ.

Вищий адміністративний суд України постановою від 17 травня

2012 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із рішенням Вищого адміністративного суду України щодо неї, ОСОБА_17 подала до Європейського суду з прав людини

(далі - Суд) заяву проти України, в якій скаржилась: за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року

№ 475/97-ВР (далі - Конвенція), - на те, що провадження стосовно її звільнення було несправедливим та суперечило принципу незалежного і безстороннього суду; за статтею 8 Конвенції - на те, що звільнення значним чином вплинуло на її приватне життя.

З огляду на схожість заяви ОСОБА_17 з іншими заявами, поданими до Суду громадянами України, які раніше обіймали посади суддів національних судів, усі ці заяви були об'єднані відповідно до пункту 1 Правила 42 Регламенту Суду.

19 січня 2017 року Суд ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_17 № 75790/11, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв'язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Суд також постановив, що упродовж трьох місяців від дня, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач має сплатити заявникам суми, зазначені у Додатку II, а також додатково суми будь-яких податків, що можуть нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані у валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Зокрема, ОСОБА_17 присуджено відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8000 євро, моральної шкоди в сумі 5000 євро та відповідно до пункту 159 (b) рішення Суду 600 євро компенсації судових та інших витрат, понесених під час провадження у Суді.

Рішення Суду набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року.

У заяві про перегляд Верховним Судом України судового рішення з підстави, встановленої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_17 просить скасувати рішення Вищого адміністративного суду України та прийняти нове рішення - про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши викладені в заяві доводи, а також враховуючи зазначене вище рішення Суду, Верховний Суд України вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Щодо скарг заявників за пунктом 1 статті 6 Конвенції Суд у своєму рішенні зазначив, що національні органи, розглядаючи справи заявників, не були незалежними і неупередженими. Суд послався на висновки у справі «Олександр Волков проти України» (пункти 109-31), у якій було встановлено, що провадження у ВРЮ і ВРУ характеризувалося великою кількістю системних і загальних недоліків, які поставили під сумнів принципи незалежності та неупередженості, а подальший перегляд справи судом не усунув ці недоліки. Суд вважав, що згадані висновки є однаково застосовними до заяв, що розглядаються, та постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо усіх заявників, а відтак і ОСОБА_17, у зв'язку з недотриманням принципів незалежності і неупередженості.

Також у рішенні Суду йдеться про те, що у справі «Олександр Волков проти України» (пункти 166-67 та 173-85) Суд встановив, що звільнення заявника з посади судді становило втручання у його приватне життя, а також, що таке втручання не відповідало вимогам «якості закону», а тому не було правомірним у розумінні статті 8 Конвенції. Ці висновки застосовні і до заяв, що розглядаються, і Суд не вбачає причин відступати від них.

Таким чином, як констатовано у рішенні Суду, було порушення

статті 8 Конвенції щодо усіх заявників.

Порядок виконання рішення Суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV), іншими нормативно-правовими актами.

За абзацом дев'ятим частини першої статті 1 Закону № 3477-ІV виконання рішення Суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Стосовно прохання вжиття заходів індивідуального характеру, а саме поновлення заявників, зокрема й ОСОБА_17, на посадах, у рішенні Суду констатовано, що у великій кількості справ, в яких було встановлено, що національні провадження суперечили Конвенції, Суд постановляв, що найбільш прийнятною формою компенсації було б відновлення національного провадження. Проте у справі «Олександр Волков проти України», беручи до уваги обставини, що призвели до порушень, а також необхідність проведення масштабної реформи системи дисциплінарної відповідальності суддів, Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що справу заявника у найближчому майбутньому буде переглянуто відповідно до принципів Конвенції і надав Уряду вказівку забезпечити поновлення заявника на посаді.

У справі «Куликов та інші проти України» Суд зазначив, що станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інституційні зміни. У зв'язку із цим Суд не в змозі на даний час оцінити ефективність відновлення національного провадження, якщо заявники цього вимагатимуть. Проте, враховуючи обсяг та обставини заяв, що розглядаються, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження prima facie даремними і безрезультатними. Таким чином, Суд не дотримується підходу, обраного у справі «Олександр Волков» (пункт 208), щодо вказівки про вжиття заходів індивідуального характеру та відхиляє відповідне прохання.

Враховуючи зазначені висновки Суду, а також те, що Верховний Суд України відповідно до наданих йому повноважень позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх, констатовані Судом порушення конвенційних та національних вимог в аспекті справи, що розглядається, можуть бути усунуті в спосіб скасування постанови Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2012 року, якою ОСОБА_17 було відмовлено у задоволенні позову, й передачі справи до цього суду на новий розгляд, під час якого необхідно ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_17 - ОСОБА_18 задовольнити частково.

Постанову Вищого адміністративного суду України від 17 травня

2012 року скасувати. Справу направити на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Ф. Волков
Судді: І.С. Берднік В.І. Гуменюк Т.Є. Жайворонок Є.І. Ковтюк Н.П. Лященко Б.М. Пошва Я.М. Романюк В.Ф. Школяров М.І. Гриців А.А. Ємець Г.В. Канигіна О.В. Кривенда Л.І. Охрімчук О.Б. Прокопенко В.М. Сімоненко