Справа № 200/5064/17(2-аз/200/13/17)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2017 рокусправа № 200/5064/17(2-аз/200/13/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року

у справі за позовом депутата Дніпровської міської ради 7 скликання ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи без самостійних вимог - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради, Управління реклами Дніпровської міської ради про визнання незаконним рішення та його скасування до належного оформлення,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду першої інстанції від 04 квітня 2017 року клопотання депутата Дніпровської міської ради 7 скликання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволено.

До вирішення спору по суті зупинено дію рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства».

До вирішення спору по суті заборонено виконавчому комітету Дніпровської міської ради приймати аналогічні (подібні) рішення стосовно рекламних конструкцій (рекламних засобів), розташованих на території міста згідно з виданими дозволами на розміщення зовнішньої реклами, виданих у відповідності до чинного законодавства.

До вирішення спору по суті заборонено відповідачу, третім особам Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, управлінню реклами Дніпровської міської ради, комунальному підприємству «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, іншим виконавчим органам, Комунальним підприємствам Дніпровської міської ради, їх службовим та посадовим особам, вчиняти будь-які дії, направлені на виконання рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства».

До вирішення спору по суті заборонено відповідачу, третім особам Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, управлінню реклами Дніпровської міської ради, комунальному підприємству «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, іншим виконавчим органам, Комунальним підприємствам Дніпровської міської ради, їх службовим та посадовим особам, вчиняти будь-які дії, направлені на демонтаж рекламних конструкцій (рекламних засобів), розташованих на території міста згідно з виданими дозволами на розміщення зовнішньої реклами, виданих у відповідності до чинного законодавства.

Свою позицію щодо забезпечення позову суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем наведено відповідні обставини, які підтверджують існування ризику спричинення позивачу збитків до ухвалення рішення в справі та те, що для відновлення прав, свобод та інтересів, позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач (Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами Дніпровської міської ради) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про вжиття заході забезпечення позову. Вважає, що відсутні підстави для забезпечення позову. Зазначає, що заходи забезпечення позову сформовані таким чином, що поширюють їх не тільки на правовідносини сторін у справі, а й на невизначено коло осіб, що є неприпустимим та призводить до порушення прав інших осіб, які не уповноважували позивача представляти їх інтереси.

В судове засідання з'явилися представник позивача та представник третьої особи, інші учасники процесу у судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

До суду апеляційної інстанції 26.07.2017 року також надійшла заява від позивача про відмову від позову. Просить прийняти відмову від адміністративного позову та закрити провадження у справі.

З приводу заяви позивача про відмову від позову представник третьої особи та представник відповідача, кожен окремо, пояснили, що дана заява може бути подана до суду, що по суті розглядає справу, однак на даний час справа по суті не розглядається, а оскаржується ухвала про забезпечення позову. Тому відсутні підстави для задоволення такої заяви.

Колегія суддів апеляційної інстанції щодо заяви позивача про відмову від позову вважає зазначити наступне. Заява про відмову від позову може бути подана до суду, що розглядає справу по суті, однак судом апеляційної інстанції на даний час справа по суті не розглядається, на даний час в апеляційному порядку оскаржується ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову. Отже у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для розгляду та вирішення такої заяви.

У судовому засіданні представник третьої особи (Чоха К.О.) підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та в задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача (Коробов І.О.) також підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та в задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

Вислухавши представників сторін з приводу оскарження ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

23.06.2016 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення №230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства».

Позивач в своєму позові вказує, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради є таким, що порушує права та інтереси рекламорозповсюджувачів міста Дніпропетровська, членів територіальної громади, суб'єктів підприємницької діяльності власників рекламних засобів, та створюють перешкоди для їх реалізації, прийняте із перевищенням наданих виконавчому комітету повноважень та з порушенням передбаченої законодавством процедури прийняття рішення. Наслідком прийняття такого рішення може бути проведення демонтажу рекламних засобів, а отже, будуть прямо порушені законні права рекламорозповсюджувачів міста в результаті чого їм може бути завдано значних матеріальних збитків (можливе пошкодження рекламних засобів при демонтажі, витрати на демонтаж будуть покладені рекламорозповсюджувачами на відповідача, тобто на міський бюджет), що, в свою чергу, на думку позивача, як депутата Дніпровської міської ради, є неприпустимим.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що зазначений позов поданий депутатом Дніпровської міської ради 7-го скликання ОСОБА_1.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 року № 93-ІV - цей Закон встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради. Відповідно до ст.. 2 цього Закону депутат місцевої ради є представником інтересів територіальної громади. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади - брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування. Депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради має право, зокрема, обирати і бути обраним до органів відповідної ради; офіційно представляти вибоців у відповідній раді та органах; пропонувати питання для розгляду їх радою та її органами; вносити пропозиції і зауваження до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, вносити на розгляд ради та її органів пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю та ін. (ч. 1 та ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад»).

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» та ст. 23 цього закону можна зробити висновок, що депутат місцевої ради (в даному випадку позивач) наділений правом участі у прийнятті рішень радою, можливістю висловлення своєї незгоди з таким рішенням або внесення певних пропозицій та зауважень.

Отже, судовому захисту підлягають саме порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо позивачу. Натомість, позивач не вказує про порушення саме цих, зазначених вище прав, безпосередньо, що належать депутату місцевої ради.

Однак, забезпечуючи позов, суд першої інстанції не врахував зазначених норм матеріального та процесуального права та задовольняючи заяву про забезпечення позову вчинив дії направлені на захист права невизначеного кола осіб, а не безпосередньо позивача.

Згідно частини 1 статті 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

В розумінні наведеної норми Закону, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасники даного судового процесу.

Заявляючи клопотання про забезпечення позову, позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів статті 117 КАС України.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції позивачем не доведено, що з боку відповідача можуть бути вжиті дії, направлені на порушення безпосередньо його прав як депутата місцевої ради.

Отже, позивачем не доведено наявності хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбачених статті 117 КАС України, для забезпечення позову.

Таким чином, суд першої інстанцій неправильно застосував приписи статей 117, 118 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому її слід скасувати.

В силу ч. 2 ст. 211 КАС України, ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Скасування даної ухвали не перешкоджає подальшому провадженню у справі отже не підлягає оскарженню.

Керуючись п.6 ч. 1 ст. 199, статтями 202, 205, 206, КАС України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року - скасувати.

В задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак