Справа № 591/4258/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/4258/17
Провадження № 2-а/591/493/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представника позивача Чхуна С.А.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до особи без громадянства (уродженця Латвії) ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2017 року працівниками відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Сумській області було виявлено особу без громадянства (уродженця Латвії) ОСОБА_2, який з 2016 року незаконно перебуває на території України. В ході перевірки зі слів відповідача було встановлено, що він ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Рига, Латвія, за національністю українець, особа без громадянства (надано копії паспорта особи, яка не є громадянином Латвії серії НОМЕР_1 та свідоцтва про народження виданого в СРСР). Він прибув на територію України 11 листопада 2016 року та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з громадянкою України ОСОБА_4. В своїх поясненнях, наданих працівникам ДМС, підтвердив, що перебуває на території України незаконно. Позивач вказує, що відповідач незаконно перебуває на території України, з питання оформлення документів, що підтверджують право проживання в України, відповідач до УДМС не звертався. Перебуває на території України незаконно та не покинув території України самостійно, а тому просить примусово видворити відповідача за межі території України. Також, вважаючи, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, позивач просить затримати з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України та звернути постанову суду до негайного виконання.

Відповідач позов визнав частково та пояснив суду, що дійсно у жовтні 2016 року перетнув кордон України поза межами пункту пропуску, переходив кордон пішки з Молдови в Україну та перебуває на території України незаконно. При цьому відповідач заперечував проти поміщення його до центру тимчасового тримання іноземців, пояснивши, що у нього в Україні сім'я, є дитина. Доказів на підтвердження вказаного відповідач не надав, лише пояснив, що в зв'язку з відсутністю документів він не був записаний батьком дитини. Пояснив, що виїздити до Латвії він не бажає, так як там у нього нікого немає. Пояснив, що паспорт він отримав у Латвії, коли досяг повноліття, але не бажав отримувати громадянство Латвії, щоб не служити в армії, і тому скористався правом отримати паспорт без громадянства Латвії, як особа без громадянства. Це був його свідомий вибір. Після цього він декілька років перебував у Франції, де працював нелегально. В Україну він прибув нелегально, оскільки у нього були певні труднощі з документами та перетинанням кордону, і з жовтня 2016 року перебуває в Україні без дозволу на проживання. Звертатись в органи міграційної служби, чи інші органи з питання оформлення документів на проживання на території України він боявся, так як вважав, що його притягнуть до кримінальної відповідальності за незаконний перетин кордону.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши подані суду докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 травня 2017 року працівниками УДМС України в Сумській області було виявлено особу без громадянства (уродженця Латвії) ОСОБА_2, який проживає на території України без документів на право проживання на території України, в зв'язку з чим складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.8).

У зв'язку з цим, постановою начальника УДМС України в Сумській області від 15 травня 2017 року особу без громадянства (уродженця Латвії) ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу (а.с. 9).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є уродженцем м. Рига, Латвія, за національністю українець, є особою без громадянства, на підтвердження чого надав копію паспорта, виданого у Латвії, без визначення громадянства, та копію свідоцтва про народження, видане органом ЗАГСу м. Рига Латвійської РСР (а.с.12, 13-14).

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме, ст. 1 визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Статтею 4 Закону передбачено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Так, зокрема, ч. 12 вказаної статті визначає, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 встановлено, що він 11 листопада 2016 року прибув на територію України та проживає з громадянкою України ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, але без належної реєстрації на території України.

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Судом встановлено, що 16 травня 2017 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення № 72 про примусове повернення з України особи без громадянства (уродженця Латвії) ОСОБА_2, даним рішенням зобов'язано останнього покинути територію України до 14 червня 2017 року (а.с.10-11).

16 травня 2017 року відповідача було ознайомлено з вказаним рішенням про його примусове повернення з України, роз'яснено права та обов'язки, зобов'язано не пізніше 14 червня 2017 року самостійно залишити територію України, а також останньому надано вичерпну інформацію про наслідки невиконання вищевказаного рішення, про що він поставив свій підпис на рішенні та особисто зазначив, що послуг перекладача не потребує (а.с.11).

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 ,,Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" роз'яснено, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 2 статті ст. 183 -7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений ч.1 ст. 183-7 КАС України, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в України, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. Відповідач не звертався із клопотанням про продовження строку перебування, не виконав в добровільному порядку рішення уповноваженого органу від 16 травня 2017 року про залишення території України у встановлений термін.

Тому, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України.

Крім цього, при розгляді справи сторони не вказали фактів, які б свідчили про неможливість примусового видворення відповідача за межі України за обставин, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п'ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України, відсутність офіційних джерел доходу, а також приймаючи до уваги те, що відповідач не має належного фінансового забезпечення, щоб самостійно залишити територію України, станом на сьогоднішній день відсутній законодавчо визначений механізм внесення іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок у разі застосування застави у порядку визначеному ст. 183 -7 КАС України, суд приходить до переконання про необхідність затримання відповідача на строк шість місяців з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення виконання рішення суду про його примусове видворення.

На підставі п. 5) ч. 2 ст. 256 КАС України суд приходить до висновку про необхідність звернення до негайного виконання постанови суду в частині затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 99, 158, 159, 160-163, 183-7, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області - задовольнити.

Примусово видворити за межі території України особу без громадянства (уродженця Латвії) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати з метою забезпечення примусового видворення особи без громадянства (уродженця Латвії) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на шість місяців, з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, що розташований: Чернігівська область, Ріпкінський район, село Розсудів, вул. Лісна, 5.

Постанову суду в частині затримання особи без громадянства (уродженця Латвії) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та поміщення у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - звернути до негайного виконання.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 09 серпня 2017 року.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова