Справа № 520/2096/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/2096/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Луняченко В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси, правонаступник якого є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - Пенсійний фонд), в якому просив:

- визнати неправомірними дії щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов'язати призначити та здійснити перерахунок та виплату судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 13 грудня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог, з посиланням на Закон України «Про судоустрій і статус суддів», зазначено, що Пенсійний фонд протиправно не врахував періоди його трудової діяльності до суддівського стажу, у зв'язку з чим, безпідставно зменшив розрахунок довічного грошового утримання.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року позов задоволено.

Суд визнав неправомірними дії Пенсійного фонду щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язав Пенсійний фонд призначити та здійснити перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 13 грудня 2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, Пенсійний фонд подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.197 КАС України, у зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке прийняте в порядку скороченого провадження.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що для задоволення апеляційної скарги не має підстав, з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 08 грудня 2016 року Вища рада юстиції прийняла рішення № 30048/0/15-16 про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Одеської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.7-8).

Відповідно до записів трудової книжки, довідки про розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, виданою апеляційним судом Одеської області, довідки прокуратури Кіровоградської області та архівної довідки Одеського Національного університету ім. І.І. Мечникова, загальний стаж позивача станом на 12 грудня 2016 року становить 25 років 01 місяць 29 днів (а.с.11, 13-21).

У цей стаж входить:

- служба в Радянській Армії - 02 роки 12 днів;

- половина строку навчання - 02 роки 09 місяців 15 днів;

- робота помічником-стажистом на посаді помічника прокурора Врадіївського району Миколаївської області - 04 місяці 20 днів;

- робота помічника стажиста на посаді помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області - 07 місяців 25 днів;

- робота помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області - 02 роки 03 місяці 17 днів;

- зайняття посади старшого слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області - 02 місяці 04 дні;

- зайняття посади прокурора Гайворонського району Кіровоградської області - 02 роки 03 місяці 01 день;

- перебування на посаді судді місцевого Первомайського міського суду Миколаївської області (в тому числі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області) - 04 роки 02 місяці 06 днів;

- перебування на посаді судді апеляційного суду Одеської області - 10 років 03 місяці 19 днів.

Отже, виходячи з викладеного, суддівський стаж роботи позивача складає 14 років 05 місяців 27 днів, загальний трудовий стаж - 25 років 1 місяць 29 днів.

13 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді та надав необхідний пакет документів (а.с.9).

Розпорядженням від 17 січня 2017 року № 858508 Пенсійним фондом з 13 грудня 2016 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 21 120,00 грн., що складає 80 відсотків від посадового окладу, який він мав на момент звільнення, і який становив 26 400,00 грн.

При призначенні розміру пенсії суб'єктом владних повноважень був врахований стаж роботи позивача суддею - 14 років 05 місяців 27 днів, (а.с.12, 22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на призначення йому довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди, оскільки до стажу роботи позивача на посаді судді, який складає 14 років 05 місяців 27 днів, необхідно зарахувати службу в армії, половину строку навчання, роботу в органах прокуратури.

У своєї апеляційній скарзі, Пенсійний фонд відстоює свою правову позицію про те, що статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VII, що набрав чинності 01 січня 2017 року, до стажу роботи судді зараховується робота, зокрема, на посаді судді судів України, а такий стаж позивача складає 14 років 05 місяців 27 днів, що унеможливлює право на підвищення процентного коефіцієнту довічного грошового утримання судді до 90 відсотків.

На думку апелянта, врахування такого стажу суперечить ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII.

Саме таку позицію висловлював суб'єкт владних повноважень і у суді першої інстанції, і вона, на думку колегії суддів, обґрунтовано була спростована нормативною базою, на яку посилався суд у своєму рішенні.

Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся до Пенсійного фонду для призначення та виплати щомісячного довічного утримання як суддів у відставці у грудні 2016 року.

На момент звернення позивача до Пенсійного фонду діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI в редакції від 07 липня 2010 року.

Так, згідно з частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (в редакції чинній станом на час набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI в редакції від 07 липня 2010 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до вимог пункту 11 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Однак, таке право не підлягає обмеженню, якщо воно вже набуте, ще до набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI.

Конституційний суд України в рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зокрема, частиною четвертою резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають, тому, відповідно, позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді із урахуванням його стажу роботи та без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічний правовий висновок міститься і в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2017 року та від 19 липня 2017 року (К/800/24292/17, К/800/24520/17 відповідно).

За таких обставин справи, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування, встановлені судом на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Отже, у зв'язку з оскарженням рішення суду першої інстанції, яке прийняте у скороченому провадженні, дана ухвала апеляційного суду остаточна та оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський