Справа № 802/194/17-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/194/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

03 серпня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фермерське господарство "Садівник-А" про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача фермерського господарства "Садівник-А", про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити дії

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову. В апеляційній скарзі апелянт вказав, що висновки викладені в постанові не відповідають обставинам справи, також судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі договору оренди № 215 від 06.05.2014 року ОСОБА_3 надана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Раківської сільської ради (за межами населеного пункту), Томашпільського району, Вінницької області, площею 24,1364 га-ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1, терміном на 7 років (а.с. 35-40).

В подальшому, ОСОБА_3 створив та зареєстрував фермерське господарство "Садівник-А", яке використовує на правах оренди його засновника вищевказану земельну ділянку площею 24,1364 га на території Раківської сільської ради (за межами населеного пункту), Томашпільського району, Вінницької області.

Згідно із п. 1.3 статуту ФГ "Садівник-А" членом фермерського господарства, серед інших, також є ОСОБА_2.

Встановлено, що 12.07.2016 року загальними зборами ФГ "Садівник-А", оформленими протоколом №3, прийнято рішення про розпаювання зазначеної вище земельної ділянки розташованої на території Раківської сільської ради (за межами населеного пункту), Томашпільського району, Вінницької області, площею 24,1364 га, між його членами у розмірі земельної частки (паю), в рівновеликих частинах.

З метою отримання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням від 30.05.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

За результатами розгляду даного клопотання, листом від 02.07.2016 року № Д-10146/0-3444/6-16 позивачу було відмовлено у наданні такого дозволу, оскільки ОСОБА_2 не було надано документів, які передбачені чинним законодавством, а саме - згоди ФГ "Садівник-А" на вилучення частини земельної ділянки, рішення зборів ФГ "Садівник-А" про розпаювання даного господарства, копію договору оренди землі, копію статуту ФГ "Садівник-А", довідку про розмір земельної частки (пай) по Раківській сільській раді Томашпільського району Вінницької області.

Пізніше ОСОБА_2 повторно звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням від 03.08.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Розглянувши дане клопотання, відповідач листом від 06.09.2016 року № Д-14314/0-4302/6-16 відмовив у наданні такого дозволу з тої підстави, що передача земельних ділянок громадянам безоплатно у власність із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельним законодавством не передбачена.

Не погоджуючись з вказаними відмовами позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а надана ним відмова позивачу є обґрунтованою та мотивованою.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частин 1, 2, п. а ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно п. а ч. 1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

За частинами 1, 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами ст.31 ЗК України, землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Згідно зі ст.32 ЗК України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Частиною 2 ст.13 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" встановлено, що членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Частиною 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У такому клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що на підставі договору оренди землі № 215 від 06.05.2014 року, укладеному між ОСОБА_3 та ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_3 надана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Раківської сільської ради (за межами населеного пункту) Томашпільського району Вінницької області, площею 24,1364 га - багаторічні насадження, кадастровий номер НОМЕР_1, терміном на 7 років.

В подальшому, ОСОБА_3, було створено ФГ "САДІВНИК-А", яке використовує на правах довгострокової оренди вищевказану земельну ділянку .

Згідно з п. 1.3 наявного статуту ФГ "САДІВНИК-А", ОСОБА_3 є засновником, а ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 його членами.

В травні та серпні 2017 року ОСОБА_2, у відповідності до норм ч. 6 ст. 118 ЗК України, звернулась до відповідача із клопотаннями про надання їй дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,83 га на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області у власність для ведення фермерського господарства.

Однак листами від 02.07.2016 року та від 06.09.2016 року управління двічі відмовило позивачу в наданні вищевказаних дозволів.

Судом встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проектів землеустрою, оформленого листом від 02.07.2016 року, слугувало, зокрема, ненадання нею погодження землекористувача, наявність якого є необхідною умовою для отримання безоплатно у власність земельної ділянки, що перебуває у користуванні ФГ "САДІВНИК-А", для ведення фермерського господарства, копії договору оренди землі, копії статуту ФГ "САДІВНИК-А", довідки про розмір земельної частки (пай) по Раківській сільській раді Томашпільського району.

Як вбачається з листа від 06.09.2016 року, ГУ Держгеокадастру повідомило позивача, що її клопотання не може бути розглянуте по суті, оскільки передача земельних ділянок громадянам безоплатно у власність із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельним законодавством не передбачена.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що підставами для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки можуть бути виключно передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України обставини, перелік яких є вичерпним.

Підстави ж для відмови в задоволенні клопотань позивачів, на які посилається в своїх листах відповідач, вказаною правовою нормою не передбачені.

Також, слід звернути увагу на те, що надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не породжує для відповідача обов'язку для вилучення земельних ділянок у користувача ОСОБА_3 та передачу їх у власність позивачам.

Окрім того, Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

За правилами п. 8 цього ж Положення Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Так, відповідно до норм ст.118 ЗК України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Як встановлено судом, позивач в даному випадку звернувся до відповідача з клопотаннями саме в порядку ст.118 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Водночас, за результатами розгляду таких клопотань відповідачем позивачу були направлені лише листи «Щодо розгляду клопотання», без прийняття будь-якого рішення.

Крім того, у відповіді від 06.09.2016 року № Д-14314/0-4302/6-16 вказується, що ЗК України не визначено такого виду безоплатної приватизації земельних ділянок як для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, позивач до відповідача зверталась двічі з того ж самого питання. І не вірне заповнення працівником відповідача бланку клопотання від 03.08.2016 року не може вважатись підставою для не надання дозволу на розробку проекту землеустрою, адже заявник в додатку надала документи, які стверджували її волевиявлення на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства.

Щодо пропуску строку звернення до суду по відмові відповідача від 02.07.2016 року №Д-10146/0-3444/6-16, перебіг якого на думку відповідача закінчився 19.01.2017 року, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вказано вище, лист відповідача "Щодо розгляду клопотання" датований 02.07.2016 року, позивачем поштовим зв'язком надіслано адміністративний позов, який зареєстровано першої інстанції 24.01.2017 року. Доказу вручення відповіді, крім тверджень позивача про отримання відмови 24.07.2016 року, саме 18.07.2016 року відповідачем не надано. А тому, шестимісячний строк звернення до суду позивачем не пропущений.

Таким чином, доводи апелянта щодо протиправності відмови ГУ Держгеокадастру підтверджені під час апеляційного розгляду, оскільки клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в порядку та строки встановлені ЗК України фактично відповідачем не розглянуто та рішення на підставі ч.7 ст. 118 ЗК України - не прийняте.

Відповіді ГУ Держгеокадастру, викладені в листах від 02.07.2016 року №Д-10146/0-3444/6-16 та від 06.09.2016 року № Д-14314/0-4302/6-16 не містять вмотивованої відмови в задоволенні клопотань позивача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога позивача про визнання протиправними відмов ГУ Держгеокадастру, викладених в листах від 02.07.2016 року та від 06.09.2016, у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 2,83 гектари на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту) підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про зобов'язання відповідача надати дозволи на розроблення проекту землеустрою задоволенню не підлягає, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки його дій та рішень.

У зв'язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути подані нею клопотання з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної площі або про мотивовану відмову з дотриманням вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, суд апеляційної інстанції присуджує стягнути на користь позивача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 672,00 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фермерське господарство "Садівник-А" про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,83 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), які викладені в листах від 02.07.2016 року №Д-10146/0-3444/6-16 та від 06.09.2016 року № Д-14314/0-4302/6-16.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 2,83 гектари на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 672, 00 (шістсот сімдесят дві) грн.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.