Справа № 806/1220/17
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Житомир справа № 806/1220/17

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Черняхович І.Е., суддів: Нагірняка М.Ф., Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Господарчук І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоровя України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання розглянути скарги, стягнення моральної шкоди 1000000,00 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарги від 28.03.2017;

- зобов'язати Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_1 від 28.03.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарги від 01.04.2017 ;

- зобов'язати Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_1 від 01.04.2017;

- визнати, що з вини керівництва та посадових осіб Міністерства охорони здоров'я України ОСОБА_1 нанесено моральну шкоду та значну шкоду здоров'ю, честі та гідності;

- стягнути з Міністерства охорони здоров'я України на користь ОСОБА_1 1000000 грн (один мільйон гривень) моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що скарги від 28.03.2017 та від 01.04.2014 проігноровано відповідачем, що ставить під загрозу не тільки здоров'я ОСОБА_1, але і його життя.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача до суду не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Причини неявки до суду не повідомив.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства охорони здоров'я зі скаргою (а.с. 6). Скаргу отримано відповідачем 29.03.2017, що підтверджується копією реєстраційно-контрольної картки (а.с. 18). Зокрема, ОСОБА_1 скаржиться на невдало проведену йому операцію та звинувачує Міністерство охорони здоров"я у бездіяльності.

01 квітня 2017 року ОСОБА_1 знову звернувся до відповідача зі скаргою. Скаргу отримано відповідачем 03.04.2017, що підтверджується копією реєстраційно-контрольної картки (а.с. 18). У даній скарзі ОСОБА_1 також скаржиться на невдало проведену операцію, постійні болі, відсутність ліків. також ОСОБА_1 порушує питання щодо направлення до м. Житомира медиціинскої комісії для розгляду скарг його родини на протиправні дії Житомирських міських та обласних лікарів.

У письмових запереченнях представник відповідача зазначає, що відповідь на скарги була надана листом від 25 квітня 2017 року №3.10-Б-4537;Б-4737/4714-зв (а.с. 19-20).

Позивач вважає, що його скарги були розглянуті не належним чином.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Преамбулою Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон, в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно вимог частини 1 статті 14 Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; інформувати населення про хід цієї роботи, не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Приписами ст.20 Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Із системного аналізу правових норм вбачається, що розгляд і вирішення звернень громадян передбачає вчинення відповідних дій щодо опрацювання та з'ясування змісту звернення, підготовку відповіді на нього, реєстрацію відповіді у відповідному журналі і безпосередньо надіслання відповіді адресату в межах строку, передбаченого законодавством.

Постановою КМ України, від 25.03.2015, №267 затверджено Положення про Міністерство охорони здоров'я України". У п. 13 ч. 3 Положення зазначено, що Міністерство охорони здоров'я України здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МОЗ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Суд зазначає, що згідно ст. 7 Закону, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

У письмових запереченнях відповідач зазначає, що у МОЗ України відсутня компетенція розглядати скарги на дії лікарів комунальних закладів охорони здоров'я, що йому не підпорядковані (а.с. 11-15).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, скарги ОСОБА_1 не були переслані за належністю відповідному органу чи посадовій особі.

Разом з тим, судом безспірно встановлено, що ОСОБА_1 було направлено до Міністерства охорони здоров'я України дві скарги (від 28.03.2017 та від 01.04.2017). Позивач зазначив в судовому засіданні, що відповіді на скарги від 28.03.2017 та від 01.04.2017 не отримував.

Суд зазначає, що відповідач - субєкт владних повноважень не надав до суду доказів надсилання на адресу ОСОБА_1 відповіді від 25.04.2017 №3.10-Б-4537;Б-4737/4714-зв.

Окрім того, при дослідженні відповіді Міністерства охорони здоров'я України, від 25.04.2017 №3.10-Б-4537;Б-4737/4714-зв, яка надіслана представником відповідача до суду, встановлено, що скарги ОСОБА_1 не розглянуті у повному обсязі, оскільки не надано відповідей на всі поставлені саржником питання.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарг від 28.03.2017 та від 01.04.2017 та зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скарги ОСОБА_1 від 28.03.2017 та від 01.04.2017 - є обгрунтованими.

Щодо позовної вимоги про визнання, що з вини керівництва та посадових осіб Міністерства охорони здоровя України ОСОБА_1 нанесено моральну шкоду та значну шкоду здоровю, честі та гідності суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.ст. 2 Кодексу адміністратвиного суочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Приписами п. 1. ст. 17 Кодексу адміністратвиного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

З огляду на викладене суд вважає, що відносини, що виникли між позивачем та керівництвом і посадовими особами відповідача в частині встановлення ступеня їх вини в нанесенні (на думку позивача) шкоди ОСОБА_1 не відносяться до публічно-правових, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства охорони здоров'я України на користь ОСОБА_1 1000000 грн (один мільйон гривень) моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 32, 56 Конституції України, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають три складові частини, за наявності яких і настає відповідальність, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Позивач в обґрунтування своїх вимог в частині стягнення моральної шкоди посилається на те, що неналежне виконання керівництвом Міністерства охорони здоровя України своїх посадових обовязків призвело до різкої, несподіваної і тривалої в негативний бік зміни звичного способу та якості його життя.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення моральної шкоди є необгрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 158-163, 165 ,254 Кодексу адміністративного судочинства україни, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарги від 28.03.2017 року.

Зобов'язати Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_1 від 28.03.2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарги від 01.04.2017 року.

Зобов'язати Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_1 від 01.04.2017 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя І.Е.Черняхович

Судді: М.С. Токарева

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлено: 02 серпня 2017 р.