Справа № 2270/677/11
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2011-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2270/677/11 Головуючий у 1-й інстанції: Касап В.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т.О.,

суддів: Сторчака В.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання: Гонті І.О.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2011 року у справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області до виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання нечинним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2011 року управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області звернулось в суд з позовом до виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення №244 від 16 листопада 2010 року про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасовою втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач зменшив позовні вимоги, відповідно до яких, просив визнати рішення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №244 від 16.11.2010 року в частині неправомірних витрат в сумі 13776 грн., які складаються з вартості путівок № 1883454, та № 195541 використаних громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 2009 році, та путівок № 342429 та № 345707, використаних ОСОБА_4 в 2010 році, оскільки такої відповідальності, як визнання неправомірними витратами не передбачено за несвоєчасну сплату часткової вартості путівок.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2011 року адміністративний позов УПФ України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області, з урахуванням зменшених вимог, задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №244 від 16.11.2010 року в частині неправомірних витрат в сумі 13776 грн. за використані путівки.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його до суду апеляційної інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції ряду норм матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови, а також, на не повне та не належне зясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, в звязку з чим, апелянт просить визнати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2011 року незаконною та скасувати.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив щодо задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, причини неявки не відомі, хоча судом було вжито заходів щодо його належного повідомлення про час, дату та місце апеляційного розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надавши правову оцінку доказам по справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2011 року скасувати та прийняти нову постанову, якою, в задоволенні позовних вимог УПФ України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області відмовити, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно з п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; а також, - порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2010 року працівниками виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проведено перевірку УПФ України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області з питань дотримання останнім вимог щодо правильності, своєчасності та повноти сплати страхових внесків, інших платежів до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та цільового і правильного витрачання його коштів.

За результатами перевірки був складений акт №18 від 02.11.2010 року, згідно висновків якого, було встановлено порушення Пенсійним органом порядку витрачання страхових коштів та порядку видачі путівок на санаторно-курортне лікування, невірно проводився розрахунок допомоги по лікарняним листкам, несвоєчасно проводилось перерахування доплат за путівки на санаторно-курортне лікування, що в свою чергу, створило недоїмку перед фондом. Також, виявлено факти видачі путівок застрахованим особам, без внесення часткової доплати.

На підставі акту перевірки та зафіксованих в ньому порушень, відповідачем було прийнято рішення №244 від 16 листопада 2010 року про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасовою втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування, в якому було визначено суму платежу та вирішено зарахувати до бюджету Фонду у вигляді платежів та фінансових (штрафних) санкцій в таких розмірах: неправомірні витрати 13853,80 грн.; штрафні санкції в розмірі 50% належної до сплати суми страхових внесків 9236,90 грн.; пеня 23343,14 грн.

Вважаючи таке рішення незаконним, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, визнаючи протиправним вище зазначене рішення Фонду в частині неправомірних витрат в сумі 13776 грн. за використані путівки, виходив з того, що дане рішення прийнято відповідачем безпідставно, без належного зясування обставин справи, опираючись на помилковість висновків перевірки щодо дотримання позивачем правильності, своєчасності та повноти сплати страхових внесків, інших платежів до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та цільового і правильного витрачання його коштів.

Надавши правову оцінку обставинам та доказам по справі, проаналізувавши норми законодавства, що регулюють відносини в сфері загальнообовязкового державного соціального страхування, зокрема і спірні, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в постанові від 14.03.2011 року, враховуючи наступне.

Так, згідно висновків акту перевірки, відповідачем, в період, що перевірявся, було встановлено факти систематичного порушення позивачем порядку видачі путівок на санаторно-курортне лікування, а саме, встановлено факти видачі позивачем путівок без внесення часткової оплати вартості такої путівки. Вказане, є порушення вимог п.4.14 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду від 25.02.2009 року №12 (далі-Порядок №12), а також, Інструкції «Про порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності»№55 від 02.06.2005 року.

В підтвердження вказаних порушень, які, зокрема, були допущені саме начальником управління, який, користуючись своїм посадовим становищем отримував путівки протягом трьох років без своєчасного внесення доплати за їх отримання, стало також те, що постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.01.2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, фактично було визнано факт порушення начальником УПФ України в Старокостянтинівському районі п.п.4.14, 6.2 Порядку №12, а саме, путівки на санаторно-курортне лікування видавались при відсутності квитанцій про часткову доплату їх вартості застрахованими особами.

Однак, судом першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не було взято до уваги вказані обставини, чим порушено вимоги ст.72 КАС України, відповідно до якої, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, колегія суддів погоджується з доводами апелянта відносно того, що суд першої інстанції, мотивуючи оскаржуване рішення, фактично визнав за позивачем порушення порядку видачі застрахованим особам путівок за відсутності квитанцій про внесення часткової оплати вартості путівок, за що на начальника УПФ України в Старокостянтинівському районі накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., нарахована пеня та застосовані штрафні (фінансові) санкції. Однак, суд не врахував положення п.6.2 Порядку №12, згідно якого, сума витрат Фонду за путівки, що видані з порушенням цього Порядку, у тому числі не використані, не приймається до заліку та повинна відшкодовуватись за рахунок страхувальника.

Таким чином, суд, всупереч вище зазначеній вимозі Закону, безпідставно не визнав витрати вартості путівок на санаторно-курортне лікування в сумі 13776 грн., які були видані позивачем без внесення попередньої часткової оплати їх вартості.

Згідно з п.4.1 Порядку №12, рішення про виділення путівки застрахованій особі приймає комісія із соціального страхування підприємства, установи, організації із загальнообовязкового державного соціального страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, на підставі особистою заяви та довідки для одержання путівки (форма №070/о), затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 27.12.99 №302 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях)».

Пунктом 4.13 Порядку №12 передбачено, що часткова оплата вартості путівки до санаторію вноситься до каси страхувальника за основним місцем роботи застрахованої особи, а при відсутності каси через установу банку на транзитний рахунок органу Фонду за місцем обліку страхувальника.

Відповідно до п.4.14 Порядку, за відсутності квитанції до прибуткового касового ордера або квитанції про часткову оплату вартості путівки, застрахованій особі путівка не видається.

Також, заслуговують на увагу доводи апелянта на рахунок того, що суд першої інстанції неправомірно визнав суму витрат в розмірі 13776 грн., які були застосовані до позивача як фінансові санкції, оскільки вказана сума була виявлена під час перевірки, зафіксована в акті перевірки від 02.11.2010 року та є наслідком того, що позивачем здійснювалась видача путівок без наявності квитанцій про часткову доплату їх вартості, що є порушенням п.4.14 Порядку №12 та підтверджується наявними у справі протоколами №2 від 06.07.2009 року та №6 від 18.06.2010 року про виділення путівок на санаторно-курортне лікування.

Таким чином, враховуючи положення п.6.2 Порядку №12, наведене свідчить, що витрати страхувальника, які були здійснені з порушенням встановленого порядку витрачання страхових коштів, і є неправомірними витратами, які, в свою чергу, повинні бути відшкодовані позивачем. До того ж, саме на цю суму неправомірних витрат, відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності», було накладено штрафну санкцію, яка згідно рішення №244 від 16.11.2010 року, є чинною.

Крім того, в підтвердження не вірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів звертає увагу також на посилання судом в мотивувальній частині оскаржуваного рішення на положення ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності»в редакції Закону від 01.01.2011 року, відповідно до ч.ч.1, 2 зазначеної статті, страхувальники та інші отримувачі страхових коштів, у разі порушення порядку використання страхових коштів, відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф в розмірі 50% такої суми.

Однак, враховуючи те, що рішення відповідача №244 від 16.11.2010 року було прийнято до набрання чинності відповідних змін до Закону №2240, зокрема, до ст.30, тому, у випадку, що стосується спірних правовідносин та прийнятті спірного рішення, відповідач правомірно керувався положеннями ст.30 Закону №2240 в редакції від 30.06.2010 року.

Зокрема, ч.1 ст.30 вказаного Закону (редакція від 30.06.2010 року) передбачено, що страхувальник-роботодавець несе відповідальність за несвоєчасність сплати та неповну сплату страхових внесків, у тому числі страхових внесків, що сплачують застраховані особи через роботодавців, а також, за порушення порядку використання страхових коштів. На момент прийняття відповідачем оспарюваного рішення, частиною 5 вказаної статті було передбачено, що за порушення порядку витрачання страхових коштів, накладається штраф у розмірі 50% належної до сплати суми страхових внесків.

Беручи до уваги все вище викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції, не вірно надав правову оцінку обставинам справи, застосував не належні норми матеріального права до спірних правовідносин, відтак, прийняв незаконну постанову від 14.03.2011 року, якою неправомірно скасував рішення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 16.11.2010 року №244 в частині неправомірних витрат в сумі 13776 грн. за використані путівки.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач, приймаючи рішення №244 від 16.11.2010 року в частині відшкодування позивачем незаконних витрат в сумі 13776 грн. за використані путівки на санаторно-курортне лікування, діяв в межах повноважень та у спосіб, визначні законодавством, на підставі виявлених під час перевірки порушень законодавства в сфері загальнообовязкового державного соціального страхування, а тому, відсутні підстави для скасування законного, на думку колегії суддів, рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами встановленими ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно п.1, п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Враховуючи те, доводи апелянта знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, відтак, постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2011 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 195, 196, 199, 200, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2011 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області до виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання нечинним рішення №244 від 16 листопада 2010 року в частині неправомірних виплат в сумі 13776 грн. за використані путівки, - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25.07.2011 року.

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_6

< Список >

ОСОБА_2