Справа № 754/7689/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/599/17
Справа №754/7689/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивує наступним.

17.05.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Однак, листом №8547/06 від 01.06.2017 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії з тих підстав, що з набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у тому числі ЗУ«Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII. Також, у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років на підставі положень ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, оскільки відповідачем при обчисленні стажу за вислугу років не враховано час роботи позивача на посадах державної служби, викладацької роботи, військової служби та половину строку денної форми навчання в Харківському юридичному інституті згідно вимог п.п.3, 4, 7 ч.6 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

30.06.2017 року до суду надійшли, а 31.07.2017 року були отримані суддею заперечення сторони відповідача проти позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких ЛОУПФУ в м. Києві через представника просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на наступне.

Відповідач через представника вважає, що правові підстави для призначення пенсії позивачу, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, відсутні, оскільки, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх видів пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, а тому з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, а раніше призначені не перераховуються, а тому відповідач вважає, що з його боку відсутні протиправні дії.

Крім того, відповідач через представника зазначає, що відповідно до положень ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема, з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Однак, на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії він не мав необхідного стажу роботи в органах прокуратури, оскільки його стаж на посадах прокурорів становить 12 років 9 місяців 11 днів, що суперечить положенням ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

З огляду на викладене, ЛОУПФУ в м. Києві через представника просить відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно з п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного зібраного по справі доказу окремо, в також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно вимог ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Станом на момент звернення до відповідача із вказаною заявою загальний трудовий стаж позивача за період з 04.09.1978 року по 31.03.2017 року склав 37 років 8 місяців 1 день, з яких більш ніж 23 роки стажу за вислугу років в розумінні вимог п.п.3,4,7 ч.6 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів за період з 01.08.1985 року по 11.05.1998 року - 12 років 9 місяців 11 днів, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 9-16) та розрахунком стажу роботи (а.с. 51).

Листом ЛОУПФУ в м. Києві №8547/06 від 01.06.2017 року позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії.

Не погоджуючись із таким рішенням ЛОУПФУ в м. Києві, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Згідно з вимогами ч.6 ст. 86 цього Закону, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Проаналізувавши положення наведеної матеріальної норми, суд критично оцінює доводи позивача про те, що вимоги п.п. 3,4,7 ч. 6 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII стосуються стажу роботи на посадах прокурорів, оскільки даними приписами статті 86 цього Закону чітко передбачено, що час роботи на перелічених в частині шостій посадах зараховується до вислуги років, а не до безпосереднього стажу роботи на посадах прокурорів.

Таким чином, вислуга років позивача, з урахуванням військової служби, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу денної форми навчання, державної служби, а також викладацької роботи, на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідає вимогам ч. 1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» не в повному обсязі, оскільки його безпосередній стаж роботи на посадах прокурорів є меншим ніж 13 років.

Крім того, відповідно до п. 5 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Будь-яких законів щодо призначенні спеціальних пенсії до 1 червня 2015 року не було прийнято.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Під дією норми права у часі слід розуміти поширення дії нової норми на ті правові наслідки, які хоча й випливають з юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми, проте настають після набрання чинності новою нормою.

Таким чином, застосовується норма, яка була чинною на момент здійснення відповідної дії. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, отже, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена пізнішою, яка регулює ті самі суспільні відносини.

Дана правова позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в Ухвалі від 08.09.16 року у справі К/800/3459/16.

Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій або бездіяльності.

Проаналізувавши та оцінивши вказані обставини в їх сукупності крізь призму наведених правових норм, суд приходить до висновку про доведеність ЛОУПФУ в м. Києві правомірності своїх дій та необґрунтованість вимог адміністративного позову ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конституції України ст.ст. 2, 18, 71, 99, 104, 161-163, 183-2, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: