Справа № 695/102/17
Суддя: Степченко М. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/102/17
номер провадження 2-а/695/32/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.,

при секретарі Розпутній І.Г.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він із 1995 року проходив службу в органах внутрішніх справ, звідки був звільнений 06.11.2015 року, та 07.11.2015 року прийнятий на службу до Національної поліції.

Наказом № 133 о/с від 19.08.2016 року позивач звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію». В якості підстави для видання наказу зазначено, зокрема, свідоцтво про хворобу від 17.08.2016 року № 283.

Після звільнення з поліції 08.09.2016 року йому встановлено II групу інвалідності, в якості причини інвалідності у довідці до акту огляд МСЕК серії 12ААА № 531158 від 08.09.2016 року зазначено травму, пов'язану з виконанням службових обов'язків. Ступінь втрати професійної працездатності було визначено на рівні 80 відсотків згідно довідки серії ААА № 022643 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Травма, що спричинила встановлення інвалідності, була отримана позивачем ще під час проходження служби в органах внутрішніх справ (міліції) у 2012 році, внаслідок завдання йому тілесних ушкоджень. Факт заподіяння йому тілесних ушкоджень підтверджується вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 07.05.2012 року, яким гр. ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 345 КК України, де позивач був потерпілим у вказаній справі

19.09.2016 року він звернувся із заявою до т.в.о. начальника ГУ НП в Черкаській області про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Згідно висновку про результати перевірки звернення ОСОБА_1, що затверджений т.в.о. начальника ГУ НП в Черкаській області 19.10.2016 року, встановлено, що II група інвалідності йому встановлена внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, проте зазначено, що Законом України «Про Національну поліцію» та наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4 не визначено можливості виплати поліцейському одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, яка настала внаслідок захворювання, отриманого не при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до вищезазначеного Закону. Тобто, фактично відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги. Причиною відмови є нібито те, що Національна поліція не може виплачувати одноразову грошову допомогу колишньому співробітнику міліції, який за час служби в міліції отримав травму, що спричинила інвалідність. Позивача про вказане рішення повідомлено листом від 19.10.2016 року № 29/Т-131.

Намагаючись використати усі можливі позасудові засоби врегулювання цього питання, позивач звернувся до МВС України та до Управління МВС України в Черкаській області щодо виплати йому одноразової допомоги в порядку, що був визначений Законом України «Про міліцію». Проте у листі від 26.12.2016 року № 15/2-5149 департамент фінансово- облікової політики МВС України повідомив, що повертає без розгляду матеріали на призначення одноразової грошової допомоги майору поліції ОСОБА_1, а також повідомив, що призначення вказаної допомоги проводиться за останнім місцем служби поліцейського. Аналогічна інформація викладена у листі заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 30.12.2016 року № 12/Т-465. Таким чином, позивач не може отримати одноразову грошову допомогу ані за Законом України «Про міліцію», оскільки вона має бути призначена за останнім місцем служби поліцейського, ані за Законом України «Про Національну поліцію», оскільки травма отримана ним не під час служби в поліції, а під час служби в міліції.

Позивач вважає, що чинні на цей час норми Закону України «Про Національну поліцію» дозволяють йому реалізувати його право на отримання одноразової грошової допомоги.

Просив визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Черкаській області, оформлене висновком про результати перевірки звернення ОСОБА_1, затвердженим т.в.о. начальника ГУНП в Черкаській області 19.10.2016 року, та листом ГУНП в Черкаській області від 19.10.2016 року № 29/Г-131, про відмову здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням йому інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму (виходячи із розміру прожиткового мінімуму на 01 січня 2017 року), встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду II групи.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх повністю задовольнити. В подальшому позивач уточнив та збільшив позовні вимоги та просив визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Черкаській області, оформлене висновком про результати перевірки звернення ОСОБА_1, затвердженим т.в.о. начальника ГУНП в Черкаській області 19.10.2016 року, та листом ГУНП в Черкаській області від 19.10.2016 року № 29/Т-131, про відмову здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням йому інвалідності II групи внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов'язків та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму (виходячи із розміру прожиткового мінімуму на 01 січня 2017 року), встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду II групи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся про день і час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. До суду було направлено заперечення представника відповідача, в якому він просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Суд, заслухавши думку позивача, його представника, дослідивши письмові заперечення, вивчивши матеріали справи, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з червня 1995 року, звідки був звільнений 06.11.2015р. та 07.11.2015р. прийнятий на службу до Національної поліції, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 133 о/с від 19.08.2016 року позивач звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію». В якості підстави для видання наказу зазначено, зокрема, свідоцтво про хворобу від 17.08.2016 року № 283.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 531158 від 08.09.2016 року позивачу встановлено II групу інвалідності, причина інвалідності - травма, пов'язана з виконанням службових обов'язків. Ступінь втрати професійної працездатності було визначено на рівні 80 відсотків згідно довідки серії ААА № 022643 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

У подальшому позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Черкаській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, що передбачена законом.

Згідно висновку про результати перевірки звернення ОСОБА_1, що затверджений т.в.о. начальника ГУ НП в Черкаській області 19.10.2016 року, встановлено, що II група інвалідності йому встановлена внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, проте зазначено, що Законом України «Про Національну поліцію» та наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4 не визначено можливості виплати поліцейському одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, яка настала внаслідок захворювання, отриманого не при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до вищезазначеного Закону. Тобто, фактично відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги. Причиною відмови є те, що Національна поліція не може виплачувати одноразову грошову допомогу колишньому співробітнику міліції, який за час служби в міліції отримав травму, що спричинила інвалідність.

Відповідно до листа т.в.о. начальника головного управління національної поліції в Черкаській області Кожухівського В.О. від 19.10.2016 року № 29/Е-1313 позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги та зазначено, що нарахування та виплата таких коштів, особам, які звільнені з поліції, здійснюється відповідно до статті 97 Закону України від 02.07.2015р. № 580-VII «Про національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 № 4 (із змінами). Однак, вказаними нормативними документами не визначена можливість виплати поліцейському одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності, яка настала внаслідок травми, отриманої не при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до вищезазначеного Закону.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Головного управління Національної поліції в Черкаській області позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

У силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Абзацом третім пункту 15 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 99 Закону України "Про Національну поліцію" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено положення, є аналогічними положенням Закону України "Про міліцію", відповідно до яких розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму,: в разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи - 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Таким чином, Держава послідовно реалізує політику щодо соціального захисту працівників органів внутрішніх справ, а в подальшому й працівників Національної поліції, шляхом виплати їм одноразової грошової допомоги у розмірах, визначених законом, в разі визначення їм інвалідності через захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ чи поліції.

Суд також зазначає, що державна влада в Україні здійснюється безперервно, доки існує державний суверенітет. Зобов'язання, взяті на себе Державою перед громадянами України, не припиняються внаслідок перетворень в органах державної влади, а реалізуються тим державним органом, який на момент виконання цих зобов'язань реалізує владну компетенцію від імені Держави.

Твердження відповідача в письмових запереченнях про те, що Національна поліція не несе відповідальності за зобов'язаннями органів внутрішніх справ (міліції), оскільки не є їх правонаступником, до уваги судом не приймаються, адже власної цивільної правосуб'єктності чи власних інтересів, відмінних від самої Держави, ці органи не мають і діють від імені Держави відповідно до визначеної законом компетенції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме належить зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області здійснити позивачу виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму (виходячи із розміру прожиткового мінімуму на 01 січня 2017 року), встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду II групи в редакції Закону, чинного на момент виникнення порушення прав позивача, оскільки останній із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму до відповідача не звертався та, відповідно, йому не було відмовлено у проведенні такої виплати, отже і право його в цій частині відповідачем порушене не було.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач не надав суду доказів понесення судових витрат, тому такі витрати стягненню на його користь з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Черкаській області, оформлене висновком про результати перевірки звернення ОСОБА_1, затвердженим т.в.о. начальника ГУНП в Черкаській області 19.10.2016 року, та листом ГУНП в Черкаській області від 19.10.2016 року № 29/Т-131, про відмову здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням йому інвалідності II групи внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов'язків.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області здійснити позивачу ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму (виходячи із розміру прожиткового мінімуму на 01 січня 2017 року), встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду II групи.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Золотоніський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: М.Ю. Степченко