Справа № 265/2782/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року справа №265/2782/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 червня 2017 року у справі № 265/2782/17 за позовом ОСОБА_2 до Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в особі районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання призначити щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в особі районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про:

- визнання протиправним та скасування рішення першого відповідача від 13 березня 2017 року оформленого протоколом № 7 в частині відмови в призначенні позивачу щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 20 лютого 2017 року;

- зобов'язання першого відповідача призначити позивачу щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 20 лютого 2017 року;

- визнання протиправним та скасування рішення управління від 14 березня 2017 року про відмову у призначенні позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 20 лютого 2017 року;

- зобов'язання другого відповідача призначити позивачу щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 20 лютого 2017 року (а.с. 3-8).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 червня 2017 року у справі № 265/2782/17 позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі (а.с. 34-38).

Не погодившись із судовим рішенням, Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради подало апеляційну скаргу.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянтом зазначено, що положеннями п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 01 жовтня 2014 року № 505 встановлено, що грошова допомога не призначається у разі коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована території України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Враховуючи те, що у володінні позивача є 1/3 4-х кімнатної квартири у м. Маріуполі, позивачу правомірно відмовлено у призначенні спірної щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 20 лютого 2017 року (а.с. 42-44).

Позивач та представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Разом із апеляційною скаргою від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження за відсутністю його представника (зворотній бік а.с. 44).

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з двома дітьми є внутрішньо переміщеними особами з с. Качкарське Новоазовського району Донецької області до м. Маріуполя Донецької області, що вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеною особою від 10 лютого 2016 року № НОМЕР_1 року (а.с. 13).

20 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради із заявою про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступні шість місяців.

Рішенням від 14 березня 2017 року управління відмовило ОСОБА_2 у призначенні спірної допомоги згідно засідання районної комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол № 17 від 13 березня 2017 року), оскільки заявник має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та рвйонів проведення антитерористичної операції (а.с. 16, 17).

Встановлені обставини не є спірними.

Спірним питанням у справі, є правомірність відмови у нарахуванні та виплати спірної допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не доведено правомірності прийняття своїх рішень, відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1 Закону України «Про захист прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року (в редакції яка діяла на час спірних правовідносин) затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, який регулює спірні правовідносини (далі - Порядок № 505).

Відповідно до п. 1 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Порядок ведення обліку осіб, які переміщуються, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Грошова допомога виплачується шляхом перерахування на поточний рахунок, відкритий відповідно до цього Порядку безоплатно в установі уповноваженого банку.

Абзацем 2 п. 6 Порядку № 505 встановлено, що грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 володіє 1/3 часткою нерухомого майна, а квартири, розташованої у м. Маріуполі Донецької області (а.с. 14-15).

Розпорядження Кабінету Міністрів від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України, до якого входить м. Маріуполь.

З системного аналізу вищевказаних нормативних документів слідує, що Порядком № 505 чітко встановлені умови за яких управління відмовляє у призначені щомісячної грошової допомоги, а саме: наявність у будь-хто з членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта, що до спірних правовідносин не може бути застосований Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений Розпорядженням Кабінету Міністрів від 02 грудня 2015 року № 1275-р, оскільки саме цим переліком встановлений перелік місцевості тимчасово окупованих територій, районах проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність задоволення адміністративного позову.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 183-2, 184, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Судді Т.Г. Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова