Справа № 806/1911/17
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м.Житомир справа № 806/1911/17

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Нагірняк М.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області щодо зобов'язання нараховувати та виплачувати суддівську винагороду за період січень - травень 2017року включно з розрахунку посадового окладу 32000,00грн. та з урахуванням фактично виплачених коштів.

Позов обґрунтований неправомірним нарахуванням Відповідачем суддівської винагороди як судді Лугинського районного суду Житомирської області за вказаний період з урахуванням посадового окладу в розмірі 16000,00грн. Позивач вважає, що відповідно до вимог ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, встановлений в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, яка з 01.01.2017року становить 3200,00грн., а не 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судове засідання Позивач не прибув, направив суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник Відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області в судове засідання не прибула, направила суду письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без участі Відповідача. В письмових запереченнях зазначено, що суди фінансується з державного бюджету згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків в межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік. На поточний 2017рік фонд оплати праці суддів місцевих судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, доведено із врахуванням посадового окладу в розмірі 16000,00грн., тобто 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що враховувалося при нарахуванні та виплаті Позивачу суддівського винагороди за цей період.

На думку представника Відповідача, ні в Законі "Про державний бюджет України на 2017рік" ні в кошторисі місцевого суду не передбачено посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, в розмірі 32000,00грн., а тому не було жодних правових підстав для нарахування та виплати Позивачу іншого, ніж в кошторисі, розміру суддівської винагороди за вказаний період.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали в порядку письмового провадження, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов нарахування та виплати заробітної плати працівникам апарату місцевих судів регулюються правовими нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року N 1402-VIII (далі - Закон N 1402-VIII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач протягом спірного періоду (січень - травень 2017року) працював і працює на посаді судді Лугинського районного суду Житомирської області і станом на 01.07.2017року не проходив кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді).

Сторони не заперечують, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на відповідний поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Сторони визнають, що Позивачу нараховувалася та виплачувалася суддівська винагорода за вказаний період з урахуванням посадового окладу в розмірі 16000,00грн., що відповідає 10 прожитковим мінімумів для працездатних громадян.

Суть спору між сторонами зведена виключно до того, чи зобов'язаний був саме Відповідач нараховувати та виплачувати Позивачу заробітну плату за вказаний спірний період виключно із врахуванням посадового окладу судді місцевого суду в розмірі 32000,00грн., що відповідає 10 мінімальним заробітним платам, встановленим станом на 01.01.2017року.

Безспірно, за приписами ч. 1 ст. 135 Закону N 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог частини третьої статті 135 Закону N 1402-VIII у редакції Закону України від 06.12.2016 р. N 1774-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Як зазначено в п.24 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1402-VIII з 01.01.2017року, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня цього календарного року.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до вимог п.22 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають лише судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Сторони визнають, що Позивач не проходив таке кваліфікаційне оцінювання та не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Тобто, Позивач не мав права на отримання суддівської винагороди у вказаному розмірі.

За приписами п.23 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" цього ж Закону N1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), тобто відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI.

В частині третій статті 133 Закону N 2453-VI в редакції станом на 01.05.2016року прямо зазначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року N 1801-VIII з 01.01.2017року встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 3200 гривень.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи Позивача, що протягом спірного періоду (січень - травень 2017року) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді та не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом N 1402-VIII, для визначення суддівської винагороди складав 32000,00грн.

Разом з тим, при вирішенні даного спору суд враховує, що згідно із вимогами ст.148 Закону N 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки кожного місцевого суду визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

За приписами ст.149 Закону N 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В розумінні вимог ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, а Територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

За приписами ч.1 статті 51 Бюджетного кодексу України здійснення фактичних видатків на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, проводиться лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, Відповідач по справі може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці для відповідного місцевого суду та не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок розміру суддівської винагороди за спірний період Позивачу.

Більш того, законодавець чітко визначив механізм реалізації вказаних правових норм щодо розміру суддівської винагороди, зумовленої зміною правового регулювання розмірів посадових окладів суддів.

Так, в п. 45. Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" цього ж Закону N1402-VIII прямо зазначено, що саме Кабінет Міністрів України зобов'язаний у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом передбачати у проектах законів України про Державний бюджет України на 2017рік та наступні роки видатки, пов'язані з реалізацією положень цього Закону.

При розгляді вказаного спору суд враховує також Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року N 7-рп/2010, в якому прямо зазначено, що в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: "Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів", необхідно розуміти так, що:

- фінансування всіх судів в Україні повинне забезпечуватися державою виключно за рахунок коштів Державного бюджету України;

- від імені держави забезпечення фінансування судів здійснюють Кабінет Міністрів України шляхом розроблення та подання до Верховної Ради України проекту закону про Державний бюджет України та Верховна Рада України шляхом затвердження Державного бюджету України виключно законом України, здійснення контролю за його виконанням і прийняття рішення щодо звіту про його виконання.

При дослідженні судом штатного розпису Лугинського районного суду Житомирської області станом на 01.01.2017року встановлено, що при визначенні фонду заробітної плати суддям, в тому числі Позивачу, враховувався базовий розмір посадового окладу судді цього місцевого суду в розмірі 16000,00грн., а не 32000,00грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у Відповідача у спірний період були відсутні підстави нараховувати та виплачувати Позивачу щомісячну суддівську винагороду в іншому розмірі. Територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області діяло в межах своїх повноважень та не ухилялись від виконання обов'язків, як розпорядника бюджетних коштів, так як не наділене повноваженнями від імені Держави змінювати розмір фінансування місцевих судів, відмінний від розміру, зазначеного в Державному бюджеті на відповідний бюджетний рік.

В аспекті зазначеного вище Рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2010 року N 7-рп/2010 саме Кабінет Міністрів України та Верховна рада України, а не Відповідач по справі, від імені Держави забезпечують фінансування та належні умови для функціонування судів, в тому числі щодо розміру суддівської винагороди суддів місцевого суду.

Разом з тим, в розумінні вимог ст.52 КАС України така заміна Відповідача по даній справі є недопустима, так як призводить до зміни підсудності адміністративної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача про зобов'язання саме Територіальне управління в Житомирські області вжити заходи для перерахування та виплати Позивачу суддівської винагороди відповідно до вимог ст.133 Закону N 2453-VI за період січень - квітень 2017року, виходячи із посадового окладу судді в розмірі 32000,00грн., не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України відсутні підстави для стягнення чи відшкодування судових витрат по даній справі.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.Ф. Нагірняк