Справа № 822/1912/17
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1912/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіСалюка П.І.
при секретаріДубіній Н.Ю.
за участі:позивача, представників відповідачів
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області , Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області про скасування наказу, поновлення на роботі та виплати заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області в якому просить:

скасувати наказ Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області від 14 квітня 2017 року №17-к в частині звільнення ОСОБА_3 20 квітня 2017 року з посади головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області та наказ від 23 травня 2017 року №18-к;

поновити ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області;

зобов'язати відділ Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області виплатити ОСОБА_3 заробітну плату з дати його звільнення, а саме з 01 червня 2017 року по дату поновлення на роботі на посаді головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що наказом Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області від 14 квітня 2017 року №17-к та наказом від 23 травня 2017 року №18-к ОСОБА_3 01 червня 2017 року звільнено з посади головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області у зв'язку з ліквідацією підприємства за п.1 ч.1 ст.87 КЗпП України.

З вказаними наказами позивач не погоджується, вказує на те, що у зв'язку з ліквідацією Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області був повідомлений про наступне вивільнення, а ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області було запропоновано подальше працевлаштування в інших районних відділах Держгеокадастру у Хмельницькій області попри те, що позивач виявив бажання продовжити роботу за місцем проживання у зв'язку з сімейними обставинами у Відділі Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області.

Крім цього, звертає увагу на те, що відповідач протиправно допустив прийняття оскаржених наказів про звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці, а також позивач зазначає, що після його звільнення на посаду яка вимагала виконання аналогічних обов'язків, які виконував позивач було прийнято інших працівників.

Не погоджуючись із такими діями відповідачів ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задоволити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши доводи позивача, заперечення представників відповідачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_3 з 16 вересня 2015 року працював у Відділі Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області на посаді головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру.

Відповідно до постанови КМ України "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 31 серпня 2016 року №581 прийнято рішення про ліквідацію, як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком, зокрема, Відділ Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області.

На виконання виконання вказаної постанови КМ України від 31 серпня 2016 року №581, Держгеокадастром прийнято наказ від 07 листопада 2016 року №286 "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області" зокрема і Відділ Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області.

14 листопада 2016 року головою комісії з ліквідації Відділу ОСОБА_4 прийнято наказ №39-к від 14 листопада 2016 року "Про попередження про вивільнення працівників" з яким позивач ознайомлений 15 листопада 2016 року, що підтверджується його підписом на додатку до вказаного наказу.

Крім цього, 15 листопада 2016 року позивачу було вручено попередження про вивільнення, в якому зазначено підстави майбутнього вивільнення у зв'язку з ліквідацією та повідомлено, що строк дії попередження не менше 2-х місяців з моменту ознайомлення з попередженням. Із вказаним попередженням позивач ознайомився 15 листопада 2016 року, про що свідчить його підпис на попередженні.

29 листопада 2016 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №247-к було введено в дію структуру та штатний розпис Головного управління.

Після закінчення двох місячного строку дії попередження про вивільнення позивача, у зв'язку із введенням в дію нової структури та штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в.о. керівника Головного управління Вжешневським О.В. для подальшого працевлаштування було запропоновано позивачу посади у новій структурі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, а саме: головного спеціаліста Відділу в Ярмолинецькому районі або Старосинявському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, з яким позивач ознайомився 18.01.2017 року. Проте, позивач не виявив бажання зайняти вказані посади.

Разом з тим, позивач не подав заяви про переведення на запропоновані посади, висловивши бажання працювати лише в структурному підрозділі Головного управління за місцем розташування в смт Летичів, про що свідчить його напис безпосередньо на листі Головного управління з пропозицією працевлаштування.

Як встановлено в ході розгляду справи, з 18 січня 2017 року по 27 січня 2017 року позивач перебував на лікарняному, тому не міг бути звільнений.

Крім того, голова комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області ОСОБА_4 перебував у відпустці з 18 січня 2017 року по 20 січня 2017 року, з 23 січня 2017 року по 14 лютого 2017 року та з 15 лютого 2017 по 26 лютого 2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач перебував у відпустці з 04 квітня 2017 року по 19 квітня 2017 року.

З 18 квітня 2017 року по 20 травня 2017 року у відпустці перебував уже новий голова комісії з ліквідації Відділу ОСОБА_6, що також підтверджується наявними у справі матеріалами.

Оскільки позивач мав вийти з відпустки 20 квітня 2017 року, а з 18 квітня 2017 року йшов у відпустку голова комісії з ліквідації Відділу, то 14 квітня 2017 року головою комісії з ліквідації Відділу ОСОБА_6 був прийнятий наказ №14-к від 14 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 з 20 квітня 2017, тобто дати коли позивач мав вийти з відпустки.

Однак, з 19 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року позивач уже перебував на лікарняному, тому звільнити його 20 квітня 2017 року відповідно до вказаного наказу не вбачалося за можливе.

22 травня 2017 року вийшовши з відпустки голова комісії з ліквідації Відділу ОСОБА_6, подав запит №-22-0.72-5575/2-17 до комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області щодо перебування ОСОБА_3 на роботі 22 травня 2017 року.

Проте, згідно з відповіді на вказаний запит ОСОБА_3 з 22 травня 2017 продовжував перебування на лікарняному.

23 травня 2017 року голова комісії з ліквідації Відділу ОСОБА_6 прийняв наказ № 18-к (копія додається) про внесення змін до наказу Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області від 14 квітня 2017 року № 17-к "Про звільнення ОСОБА_3", доповнивши п. 1 наказу № 17-к реченням наступного змісту: "датою звільнення вважати перший день виходу на роботу після закінчення тимчасової непрацездатності".

Того ж дня, 23 травня 2017 року голова комісії з ліквідації Відділу ОСОБА_6 направив лист № 8-22-0.1-5599/2-17 до Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в якому просив перевірити обґрунтованість видачі (продовження) листів тимчасової непрацездатності.

У цьому ж листі, було зазначено, що перебування на лікарняному ОСОБА_3 не дає можливості завершити ліквідацію Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області.

Відповідно до відповіді Виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 06 червня 2017року №967-04 зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що лікарняні листи видані ОСОБА_3 з порушенням вимог Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, а саме: неодноразово необґрунтовано продовжувалися лікарняні. За результатами перевірки керівництвом Виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності буде виставлена претензія головному лікарю Летичівської ЦРЛ щодо відшкодування неправомірних витрат із коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, заподіяних лікарями.

У перший робочий день виходу на роботу позивача 01 червня 2017 року, голова комісії з ліквідації Відділу ОСОБА_6 направив лист до комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області про необхідність особисто прибуття позивача до Головного управління для ознайомлення з наказом про звільнення, однак позивач не прибув. Таким чином, 01 червня 2017 року позивач був звільнений із займаної посади.

13 червня 2017 року позивач подав заяву до Головного управління Держгеокадастру Хмельницької області про переведення його на посаду державного кадастрового реєстратора Відділу у Летичівському районі Головного управління.

Відповіддю Головного управління від 13 червня 2017 року №31-22-07-6312/2-17 позивачу було повідомлено, що бажана посада не є вакантною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Згідно із ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Отже, ліквідація є однією з форм припинення юридичної особи без переходу прав і обов'язків підприємства, що ліквідується, до інших осіб, тобто без правонаступництва. При ліквідації підприємства його права й обов'язки припиняються.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889- VIII.

Підстави для припинення державної служби передбачені статтею 83 вказаного Закону, згідно із пунктом 4 частини першої якої державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Згідно із частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Аналогічні норми закріплені і в КЗпІІ України, що регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається з оскаржених наказів ОСОБА_3 звільнено з посади головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру у зв'язку з ліквідацією Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ та п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

При цьому, спірні накази видані на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2016 року №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", від 20 жовтня 2011 року №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" та відповідно до наказу Держгеокадастру №286 від 07 листопада 2016 року "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області".

Згідно абзацу 1 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

У п. 19 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Також, Верховний Суд України, рішення якого у подібних правовідносинах у відповідності до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для суб'єктів владних повноважень та судів, неодноразово зазначав, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган (постанови Верховного Суду України від 04 березня 2014 року, 27 травня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 19 січня 2016 року).

Крім того, Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Тобто, для розірвання трудового договору на підставі п. 1 ч. ст. 40 КЗпП України, має бути наявність змін в організації виробництва і праці внаслідок, зокрема, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що Кабінет Міністрів України Постановою від 31 серпня 2016 року №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" вирішив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком.

У п. 4 Постанови наказано Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити здійснення заходів, пов'язаних з виконанням пункту 2 цієї постанови в якому зазначено, що міжрегіональне та міськрайонні управління Служби, управління (відділи) Служби у районі, містах є структурними підрозділами відповідних головних управлінь Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

07 листопада 2016 року відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2016 року №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", від 20 жовтня 2011 року №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов'язаних, з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" в.о. голови Держгеокадастру видано наказ №581 "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області".

Пунктами 1,2,3 наказу наказано ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком; призначити голову ліквідаційної комісії та затвердити план заходів з ліквідації територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів.

Згідно додатку 1 до наказу до переліку територіальних органів Держгеокадастру і Держземагенства, що ліквідовуються увійшов і Відділ Держгеокадастру в Летичівському районі Хмельницької області.

В контексті наведеного суд відмічає, що відбулася саме ліквідація Відділу Держгеокадастру в Летичівському районі Хмельницької області, як юридичної особи публічного права.

Щодо дотримання процедури звільнення позивача, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що йому було повідомлено про наступне вивільнення 15 листопада 2016 року.

За змістом частин 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, як передбачено положеннями вищенаведеного законодавства, обов'язковою умовою, яка покладається на роботодавця, при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, порушення цієї обов'язкової для роботодавця умови може вважатися порушення процедури звільнення.

З огляду на те, що наказ про звільнення позивача виданий 14 квітня 2017 року та 23 травня 2017 року, а попереджено його про таке звільнення 15 листопада 2016, суд дійшов висновку, що порядок та строки попередження працівника про майбутнє вивільнення відповідачем було дотримано.

Отже, суд вважає, що підстави для звільнення позивача з роботи за п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у відповідача були, оскільки факт саме ліквідації відділу Держгеокадастру в Летичівському районі підтверджений в ході розгляду справи. При цьому порядок звільнення позивача відповідачем не було порушено. Звільнення позивача з роботи проведено після спливу двохмісячного строку з дня попередження, тобто з дотриманням вимог ст.49-2 Кодексу законів про працю України.

Суд також не погоджується і з позицією позивача в частині того, що він мав бути переведений у відділ в Летичівському районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області.

Частиною 2 ст.40 КЗпПУ встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.3 ст.49-2 одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Тобто, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі.

Як зазначалось вище, позивачу було запропоновано вакантні посади у новій структурі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, однак позивач не подав заяви про переведення на запропоновані посади, виявивши бажання працювати лише в структурному підрозділі Головного управління за місцем розташування в смт Летичів.

Разом з цим, слід зазначити, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року у справі 640цс15.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Як встановлено в ході розгляду справи Відділ Держгеокадастру в Летичівському районі Хмельницької області було ліквідовано як юридичну особу.

При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах саме з відділом Держгеокадастру в Летичівському районі Хмельницької області, як з юридичною особою. Будь-яких відносин з Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області у позивача не було.

Враховуючи позицію Верховного суду України, у зв'язку з тим, що відбувається ліквідація юридичної особи, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області не зобов'язане було приймати ОСОБА_3 у новостворений відділ, оскільки це є його правом, а не обов'язком.

Що стосується посилань позивача на те, що він мав переваги перед іншими при переведенні у новостворений відділ Головного управління, чого відповідачем не було враховано, суд зазначає, що як зазначалося вище приймати працівника у новостворений відділ, є правом роботодавця, а не його обов'язком.

З приводу порушення відповідачем, на думку позивача, при звільненні його переважного права залишення на роботі, гарантованого ст. 42 КЗпП України, суд зазначає таке.

Приписами ст. 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Тобто, норми статті, на порушення якої посилається позивач застосовуються у разі наявності змін в організації виробництва, зокрема, скорочення чисельності працівників чи штату, а не повної ліквідації установи як у спірному випадку.

Отже, такі посилання позивача суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки до даних правовідносин ст. 42 КЗпПУ не застосовується.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру в Летичівському районі хмельницької області суд зазначає також таке.

Відповідно до абз.3 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Таким чином, відсутні правові підстави для поновлення на посаді позивача в установі, яка на момент його звільнення вже існувала і з якою позивач не перебував в трудових відносинах. Крім того, слід зазначити, що заява позивача щодо його переведення на посаду до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області була написана вже після видання оскаржуваних наказів про звільнення позивача.

Разом з тим, відповідач розглянув та надав відповідь на таку заяву позивача, де зазначив, що позивача звільнено у зв'язку з ліквідацією установи, а бажана позивачем посада державного кадастрового реєстратора не є вакантною. При цьому, позивачу повідомлено про можливість зайняття такої посади шляхом участі в конкурсі, якою позивач не скористався.

Беручи до уваги те, що судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача та поновлення його на посаді, отже вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, тому не підлягають до задоволення.

Відповідно до частин 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачами в ході розгляду справи, як суб'єктами владних повноважень, доведено належними та допустимими доказами правомірність звільнення позивача, водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідачів, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, відтак у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 69, 71, 86, 158-163, 254, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі Хмельницької області про скасування наказу, поновлення на роботі та виплати заробітної плати - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 04 серпня 2017 року

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя П.І. Салюк