Справа № 2-а-512/11/2220
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2012-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-512/11/2220 Головуючий у 1-й інстанції: Федорова Н.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Драчук Т. О.

судді: Полотнянко Ю.П. Сушко О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Шепетівка Хмельницької області на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Шепетівка Хмельницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2011 року позивач звернулась в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Шепетівка Хмельницької області про зобовязання здійснити перерахунок і виплату пенсії.

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2011 року позов задоволено повністю, а саме: зобов'язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу недоплаченої державної соціальної допомоги за період з 1 серпня 2010 року відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст.28 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням здійснених виплат. Стягнуто з відповідача на користь позивача судорві витрати по справі в сумі 3,40грн..

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та відмовити в задоволені позовних вимог посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні і має право відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

На момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до її пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень статті 6 вищезазначеного Закону відповідачем не здійснено, у звязку з чим вона звернулась до суду за захистом своїх прав.

Всупереч статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України Про соціальний захист дітей війни має вищу юридичну силу в порівняні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530. Отже, відповідач не правомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнине залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України Про соціальний захист дітей війни.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

При цьому, апеляційна інстанція не може погодитися з висновками суду в частині стягнення державного мита з відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 34 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне митовід 21.01.1993 року №7-93 Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації звільняються від сплати державного мита.

Таким чином, судом першої інстанції неправомірно присуджено на користь позивача з управління Пенсійного фонду України у м.Шепетівка Хмельницької області 3 грн. 40 коп. державного мита, а у відповідності пункту 1 статті 94 КАС України, судові витрати підлягають компенсуванню за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

За частиною 1 статті 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині стягнення державного мита.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Шепетівка Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Шепетівка Хмельницької області про перерахунок пенсії, - змінити.

Абзац 4 постанови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2011 року викласти в такій редакції :

Стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3,40 грн. (судовий збір), які підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку суб'єкта владних повноважень- відповідача.

В решті постанову залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П.

ОСОБА_3