Справа № 817/475/17
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2017 р.Р і в н е 817/475/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого структурного підрозділу "Рівненський коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України"
до Управління Держпраці у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови
В С Т АН О В И В:

Національний університет біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого структурного підрозділу "Рівненський коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України" звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови від 17.11.2016 №000105 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 1450 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у ході проведення перевірки інспектор не врахувала усіх обставин, що склалися у коледжі, зокрема його реорганізацію шляхом приєднання до НУБіП України та припинення у зв'язку з цим фінансування видатків коледжу з 01.10.2016. Під час проведення перевірки керівником коледжу було надано відповідні пояснення перевіряючій, зокрема на рахунок того, що звільнений працівник ОСОБА_2 ще 30.09.2016 виказував своє бажання продовжити роботу у коледжі після реорганізації, проте того ж дня на засіданні профкому коледжу відмовився від запропонованої йому посади та прийняв рішення про звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України, що не було передбачуваним для позивача та унеможливило проведення вчасного розрахунку із вивільнюваним працівником в частині виплати йому суми вихідної допомоги зважаючи на припинення фінансування коледжу. Враховуючи відсутність у діях позивача вини з приводу ситуації, що склалася із припиненням фінансування коледжу у зв'язку з його реорганізацією, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати спірну постанову.

Відповідач позову не визнав, представник відповідача подав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що оскільки у ході перевірки позивача було виявлено порушення трудового законодавства, а саме: не проведення розрахунку у день звільнення працівника, винесення відповідачем спірної постанови відповідає положенням закону, відтак позовні вимоги, як стверджував представник відповідача, є безпідставними та необгрунтованими, тому просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони повідомлялись належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи.

До початку судового розгляду представник позивача подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

26.07.2017 представник відповідача подала через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату. При цьому, жодних підстав заявленого клопотання представник відповідача не зазначила, як і не повідомила будь-яких підстав неможливості забезпечення відповідачем участі у судовому розгляді справи свого представника.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Таким чином, суд ухвалив розглянути справу за відсутності представників сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Вирішуючи спір по суті суд врахував наступне.

Як встановлено судом, в період з 19.10.2016 по 25.10.2016 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Крот О.Л. на підставі наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 12.10.2016 №602 та виданого направлення на перевірку від 17.10.2016 №691-Н/01-26, за погодженням із Державною службою України з питань праці від 11.10.2016 №10193/4.1/4.2-ДП-16, була проведена позапланова перевірка Відокремленого структурного підрозділу «Рівненський коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» за зверненням ОСОБА_2

Актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове соціальне страхування від 25.10.2016 №24а/04-16 зафіксовано за результатом перевірки порушення ч.1 ст.116 КзПП України (а.с.10-12).

25.10.2016 відповідачем видано припис №19П/04-16/24А (а.с.12), яким позивачу приписано в подальшому не допускати порушень вимог ч.1 ст.116 КзПП України (а.с.13).

Листом від 15.11.2016 №77 позивач повідомив відповідача щодо виконання винесеного припису та зазначив, що відповідачем не враховано реальні обставини щодо процесу реорганізації коледжу, зокрема закриття старих та відкриття нових рахунків, а також відсутність умислу та вини посадових осіб позивача щодо затримки розрахунку при звільненні працівника. Крім того позивачем зазначено, що у ході перевірки не було з'ясовано чи була фінансова можливість позивача виплатити вивільнюваному працівникові належні до розрахунку суми вихідної допомоги, відтак зроблені передчасні та безпідставні висновки (а.с.14-15).

За результатом розгляду справи про накладення штрафу відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП України відповідачем винесено спірну постанову від 17.11.2016 №000105, згідно якої вирішено накласти по позивача штраф у розмірі 1450 грн.

Надаючи правової оцінки встановленим обставинам суд виходить з наступного.

Указом Президента України №386/2011 від 06.04.2011 затверджено «Положення про Державну інспекцію України з питань праці».

Відповідно до пункту 1 Положення №386/2011 Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Одним із основних завдань Держпраці України згідно пункту 3 Положення №386/2011 є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю.

Підпунктом 1 пункту 4 Положення №386/2011 встановлено, що Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування законодавства про працю з питань трудових відносин.

Згідно підпункту 5 пункту 6, пункту 7 Положення №386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, суб'єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також перевірки робочих місць працівників, розташованих поза цими приміщеннями, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців, суб'єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (у тому числі з питань, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Положення) та законодавством про зайнятість.

Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної інспекції з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» №100 від 11.02.2015 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, в тому числі і Управління Держпраці у Рівненській області.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011року №389, та з метою впорядкування організації та здійснення державного нагляду органами Державної інспекції України з питань праці, відповідно до Конвенцій Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року №1985-IV, та №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року №1986-IV, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», пункту 4 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №386, наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за №1291/21603, затверджено «Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів».

Відповідно до пункту 2 Порядку №390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Пунктом 3 Порядку №390 передбачено, що позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Так, відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю), зокрема, є обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення.

Як вбачається з матеріалів акту перевірки від 25.10.2016 підставою для проведення перевірки слугували: погодження із Державної служби України з питань праці від 11.10.2016 №10193/4.1/4.2-ДП-16 та звернення ОСОБА_2

Згідно даного акту перевірки перевіряючою у ході перевірки було виявлено порушення позивачем норм законодавства про працю, зокрема:

- ч.1 ст.116 КзПП України, а саме: «при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства не проводиться в день звільнення, а саме: згідно наказу №48-ОС від 30.09.2016 ОСОБА_2 звільнено з посади завідувача навчально-виробничими майстернями з 30 вересня 2016 року у зв'язку із скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України, проте виплата вихідної допомоги при звільненні (ст.44 КЗпП України) у розмірі 3133,87 гривень була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_2 лише 21 жовтня 2016 року відповідно до квитанції №3877».

Так, ч.1 ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що обов'язковою умовою для притягнення роботодавця до відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є наявність вини підприємства.

У ході перевірки було встановлено, що зафіксовано у акті №24а/04-16, що поданням №1 від 01.09.2016 до голови профспілкового комітету Рівненського державного аграрного коледжу, директор коледжу просив відповідно до ст. 43 КЗпП України дати згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 - завідувачем навчальними майстернями за п.1 ст.40 КЗПп України.

ОСОБА_2 - завідувача навчальними майстернями було письмового попереджено 01.02.2016 про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України під підпис.

Листом від 30.09.2016 №283 ОСОБА_2 повідомлено про майбутнє звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України з 30.09.2016. Запропоновано вакантну посаду - інженера з ремонту. З попередженням ОСОБА_2 ознайомлений під підпис та від запропонованої посади відмовився 30.09.2016.

Згідно наказу №48-ОС від 30.09.2016 «Про звільнення ОСОБА_2 у зв'язку зі скороченням штату працівників » ОСОБА_2 звільнено з посади завідувача навчально- виробничими майстернями з 30.09.2016 у зв'язку зі скороченням штату працівників, п.1 ст.40КЗпП України.

Згідно платіжної відомості №01.259 від 15.09.2016 ОСОБА_2 перераховано на його картковий рахунок заробітну плату за першу половину вересня 2016 року.

Згідно платіжної відомості №01.270 та №02.270 від 26.09.2016 ОСОБА_2 перераховано на його картковий рахунок заробітну плату за другу половину вересня 2016 року.

Згідно гарантійного листа від 05.10.2016 №02 Відокремлений структурний підрозділ «Рівненський коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» гарантує виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку (3133,87 грн.) після відкриття в органах державного казначейства поточного рахунку на видатки коледжу.

Відповідно до листа №681 від 08.09.2016 у зв'язку з реорганізацією Рівненського державного аграрного коледжу шляхом його приєднання до Національного університету біоресурсів і природокористування України (на підставі наказу Міністерства освіти і науки України №16 від 14.01.2016 «Про реорганізацію Рівненського державного аграрного коледжу») просять призупинити фінансування з 01 жовтня 2016 року.

В ході перевірки ОСОБА_2 було виплачено (перераховано на картковий рахунок) вихідну допомогу при звільненні у зв'язку з скороченням по п.1 ст.41 КЗпП України у розмірі 3133,87 гривень відповідно до квитанції №3877 від 21 жовтня 2016 року.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 29.11.2016 у справі №569/14146/16-п провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП відносно ОСОБА_5 (працюючої головним бухгалтером Відокремленого структурного підрозділу «Рівненський коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України») закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У ході судового розгляду даної справи судом було встановлено, що оскільки розрахункові рахунки Рівненського державного аграрного коледжу на момент прийняття наказу про звільнення були закриті, а нові на ВСП «РК НУБіП» ще не відкриті, провести розрахунок із ОСОБА_2 у строки передбачені ст.116 КЗпП України було не можливо.

Таким чином, суд за результатом розгляду цієї справи дійшов висновку про відсутність ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, що в свою чергу вказує на відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 29.11.2016 у справі №569/14146/16-п набрала законної сили 12.12.2016 (а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд зазначає, що висновки перевірки Відокремленого структурного підрозділу «Рівненський коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» (правонаступник Рівненського державного аграрного коледжу), головним бухгалтером якого є ОСОБА_5, щодо порушення вимог законодавства про працю, а саме положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України в частині несвоєчасної виплати вихідної допомоги ОСОБА_2 внаслідок звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників по п. 1 ст. 40 ЗКпП України, слугували підставою для складення посадовою особою протоколу про адміністративне правопорушення №000605 від 25 жовтня 2016 року за виявленим фактом, що було предметом розгляду у справі №569/14146/16-п. Таким чином, відповідачем накладено штраф на позивача за те саме правопорушення, що стало підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно головного бухгалтера позивача, та відсутність події якого встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідно вказані обставини були предметом судового розгляду та встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

У відповідності до п.7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

За таких обставин, враховуючи норми ст.72 КАС України, відсутність власне самої події правопорушення, зазначеної у акті перевірки позивача, а також вини позивача, виключає можливість застосування до позивача будь-яких негативних наслідків, у тому числі винесення постанови про застосування штрафу.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню на предмет відповідності вказаним критеріям суд зазначає, що постанова 17.11.2016 №000105 про накладення на позивача штрафу в розмірі 1450 грн. прийнята відповідачем з порушенням принципу пропорційності, зокрема, без дотримання балансу між цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення, і несприятливими наслідками для прав позивача. Крім цього, відповідачем при прийнятті такої постанови не враховано всіх обставин, що мають значення, а тому така постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1600,00 грн. згідно платіжного доручення від 28.03.2017 №142 підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Рівненській області від 17.11.2016 №000105 у відношенні Відокремленого структурного підрозділу «Рівненський коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України».

Присудити на користь позивача Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого структурного підрозділу «Рівненський коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Держпраці у Рівненській області судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.