Справа № 728/1129/17
Суддя: Пархоменко П. І.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 728/1129/17
Номер провадження 2-а/728/59/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року 14 годин 30 хвилин місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Пархоменко П.І., за участі секретаря судового засідання Горбач Н.Д. розглянувши в місті Бахмачі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області

предмет адміністративного позову: про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

третя особа: Міністерство внутрішніх справ України

сторони не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст та підстави позовних вимог.

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі відповідач або ГУНП в Чернігівській області) з вимогою про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України.

2.Позов обґрунтований тим, що він з 7 червня 2010 року проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений зі служби наказом УМВС України в Чернігівській області від 6 листопада 2015 року № 416 о/с з 6 листопада 2015 року згідно з пунктом 64 „з" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Наказом ГУНП в Чернігівській області від 7 листопада 2015 року № 3 о/с позивач прийнятий на службу до поліції. Наказом ГУНП в Чернігівській області від 18 квітня 2017 року № 98 о/с на підставі поданого рапорту та свідоцтва про хворобу ВЛК ДУ „ТМО МВС України по Чернігівській області" від 7 квітня 2017 року № 477 позивача було звільнено зі служби в поліції з 19 квітня 2017 року за пунктом 2 статті 77 Закону України „Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон від 2 липня 2015 року № 580-VIII)(через хворобу). 10 травня 2017 року позивачу була встановлена третя група інвалідності, спричинена травмою, отриманою 13 січня 2015 року під час виконання службових обов'язків.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням групи інвалідності, проте отримав відмову, яку вважає протиправною і звернувся до суду з даним позовом.

3.Враховуючи наведене, позивач просив визнати відмову відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги протиправною; зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням третьої групи інвалідності відповідно до Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

ІІ. Позиція сторін.

4.Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

5.Представник відповідача в судове засідання не з'явився. В письмових запереченнях (а.с.27-29) вказав на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вимога позивача щодо виплати грошової допомоги відповідно до Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII суперечить нормам частини другої статті 19 Конституції України та статей 97, 99 вказаного Закону, тому, що інвалідність позивачу встановлена у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не в органах поліції.

6.Представник третьої особи в письмових поясненнях (а.с.31-34) зазначив, що за обставинами справи позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

7.Судом на підставі статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Встановлені Судом обставини та визначені відповідно них правовідносини.

8.Копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.11-12) підтверджується, що позивач з 7 червня 2010 року проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений зі служби наказом УМВС України в Чернігівській області від 6 листопада 2015 року № 416 о/с з 6 листопада 2015 року (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а наказом ГУНП в Чернігівській області від 7 листопада 2015 року № 3 о/с був прийнятий на службу до національної поліції.

9.Свідоцтвом про хворобу № 477 від 7 квітня 2017 року (а.с.6) підтверджується, що за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією ДУ „ТМО МВС України по Чернігівській області" захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

10.Відповідно до наказу ГУНП в Чернігівській області № 98 о/с від 14 квітня 2017 року (а.с.13) позивача звільнено зі служби в поліції з 19 квітня 2017 року через хворобу.

11.Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВБ № 032313 від 10 травня 2017 року (а.с.7), позивачу з 24 квітня 2017 року встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків.

12.Посвідченням серії НОМЕР_2 від 13 травня 2017 року (а.с.9) підтверджується, що позивач є інвалідом третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни до 1 червня 2018 року.

13.Вказані обставини визнаються сторонами і в даному конкретному випадку не доказуються перед Судом, оскільки проти цього не заперечують сторони і в Суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (частина третя статті 72 КАС).

14.Листом ГУНП в Чернігівській області № Ш - 211/124/05/20-2017 від 6 червня 2017 року (а.с.5) позивачу було відмолено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням третьої групи інвалідності, оскільки одноразова грошова допомога призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених статтями 97-101 Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII, в зазначених статтях відсутній випадок, що передбачає визначення поліцейському втрати працездатності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого підчас служби в органах внутрішніх справ, що не дає можливості на заяві про проведення виплати одноразової грошової допомоги зробити відмітку кадрового підрозділу.

ІV. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

15.Виходячи із змісту статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

16.А, частиною першою статті 9 КАС встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, який втілено в частині другій статті 19 Конституції України, згідно із якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дані положення кореспондуються в статті 8 Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

17.Так, перевіряючи законність дій відповідача Суд бере до уваги те, що однією з найважливіших умов визначеності відносин між людиною і державою є закріплення у статтях 3, 8, 21 Конституції України принципів верховенства права, непорушності прав і свобод людини. Визнаючи людину найвищою соціальною цінністю, Основний Закон України встановлює перелік прав і свобод, гарантує і забезпечує їх захист, у тому числі від порушення з боку держави, її органів та посадових осіб.

18.Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною і правовою державою (стаття 1 Конституції України).

Статтею 46 Конституції України закріплено конституційне право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право кожної людини на соціальне забезпечення знайшло своє закріплення і в міжнародних документах в галузі прав людини, зокрема в статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права (далі Пакт).

19.Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

Зокрема, відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Також, право працівника міліції на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із його каліцтвом було передбачено статтею 23 Закону України „Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-XII (далі Закон від 20 грудня 1990 року № 565-XII), який втратив чинність у зв'язку із прийняттям Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

20.В свою чергу частиною другою статті 97 Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII передбачено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

А наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Аналогічно до такого порядку, який був визначений підзаконним нормативним актом відсилала стаття 23 Закону від 20 грудня 1990 року № 565-XII.

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

21.В даних конкретних правовідносинах Суд знаходить, що позивач, отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, та був звільнений зі служби в поліції саме через хворобу і у нього виникло, передбачене законом право на отримання соціальної допомоги.

В даному випадку, держава гарантувала особі соціальний захист її прав у вигляді виплати одноразової грошової допомоги (див. пункт 19).

22.Проте, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги відповідач послався на те, що захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ і не є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції, тому виплата одноразової грошової допомоги на підставі статті 97 Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII не можлива (див. пункт 12).

Таким чином, позивач опинився в ситуації, що під час роботи в органах внутрішніх справ у нього виникло право на одноразову грошову допомогу згідно із Законом від 20 грудня 1990 року № 565-XII, який в подальшому втратив чинність у зв'язку із прийняттям Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII, який в свою чергу також передбачає право на отримання такої допомоги для працівників поліції.

А відповідач фактично відмовив позивачу у вирішенні питання про призначення одноразової грошової допомоги з посиланням на неузгодженість законодавства, яким регулюються питання призначення вказаної допомоги особам, які проходили службу в поліції, однак, належать і до колишніх працівників органів внутрішніх справ і втрата ними працездатності пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а не органах Національної поліції).

23.В даних правовідносинах Суд наголошує, що згідно із статтею 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Зокрема, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій пункт 3.1. рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію»).

Проте в ситуації, що склалась між сторонами данного принципу дотримано не було, і право позивача на соціальний захист було неправомірно обмежено у зв'язку із непередбачуваністю і невизначеністю правових норм, які регулюють спірне питання.

При цьому, Суд підкреслює, що таким обмеженням стала не „змістовна" відсутність у позивача права на соціальний захист, а „формальна" неузгодженість, що на думку Суду не може бути перешкодою у виплаті позивачу належних сум.

24.Суд окремо звертає увагу на те, що стаття 9 Пакту говорить, про те, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування.

Виходячи з положень підпункту „b" пункту 3 статті 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, учасником якої є Україна, поряд із нормами міжнародного договору обов'язково треба використовувати подальшу практику застосування договору, який встановлює угоду учасників щодо його тлумачення.

Так, право на соціальне забезпечення має ключове значення для гарантування людської гідності всіх людей, коли вони стикаються з обставинами, що позбавляють їх можливості в повній мірі реалізувати свої права, що містяться в Пакті.

Право на соціальне забезпечення охоплює право на доступ до благ, будь то в грошовому або натуральному вигляді, і володіння ними без дискримінації з метою забезпечення захисту, зокрема і в разі: відсутності трудового доходу через хворобу, інвалідність, вагітність і пологи, виробничу травму, безробіття, старість чи смерть будь-якого члена сім'ї; б) недоступності медичних послуг через їх високу вартість; в) недостатнього розміру сімейних виплат, зокрема на дітей і дорослих утриманців (пункти 1-2 Зауважень загального порядку Комітету ООН по економічним, соціальним і культурним правам № 19 від 23 листопада 2007).

А, згідно з пунктом 67 вказаних Зауважень загального порядку Комітету ООН держави-учасниці зобов'язані вживати всіх відповідних заходів, такі як законодавчі акти, стратегії, політика і програми для забезпечення того, щоб їх конкретні зобов'язання в зв'язку з правом на соціальне забезпечення були виконані. Існуючі законодавчі акти, стратегії і політика повинні переглядатися для забезпечення їх сумісності з зобов'язаннями, які випливають з права на соціальне забезпечення, і скасовуватися, коригуватися або змінюватися в тому випадку, якщо вони несумісні з вимогами Пакту. Для забезпечення сталого функціонування систем соціального забезпечення ці системи повинні бути об'єктом регулярного спостереження.

Тобто, у випадку заявника, державою не було вжито заходів для перегляду законодавчих актів для забезпечення їх сумісності із зобов'язанням по виплаті грошової допомоги, яке випливає з права на соціальне забезпечення, і порядок якого змінювався, у зв'язку із реформуванням органів внутрішніх справ, що також підтверджується запереченнями відповідача (а.с.27-29).

25.Крім того, Суд підкреслює, що статтею 4 Пакту передбачено, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають, що відносно користування тими правами, що їх та чи інша держава забезпечує відповідно до цього Пакту, дана держава може встановлювати тільки такі обмеження цих прав, які визначаються законом, і лише остільки, оскільки це є сумісним з природою зазначених прав, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.

Проте, в даних правовідносинах обмеження прав позивача, з огляду на вищевикладене (див. пункт 23) не ґрунтується на законі, воно не є сумісним з природою права позивача на отримання допомоги та не має легітимної мети, тобто не сприяє загальному добробуту в демократичному суспільстві.

26.В той же час встановлені обставини справи свідчать про те, що позивача з 19 квітня 2017 року звільнено зі служби в органах поліції (див. пункт 8), а 10 травня 2017 року позивачу визначена третя група інвалідності (див. пункти 9-10).

Для захисту прав позивача і виконання обов'язку державою не має значення у відповідності до якого Закону необхідно виплачувати одноразову допомогу, чи то згідно із Законом від 2 липня 2015 року № 580-VIII чи Законом від 20 грудня 1990 року № 565-XII, які в однаковій мірі передбачають підстави і право на виплату такої допомоги, тим більше посилання ним на один із вказаних Законів не може бути підставою для відмови у судовому захисті у випадку, якщо така виплата повинна проводитись на підставі іншого Закону.

Це пояснюється тим, що положеннями Загальної декларації прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

За правовою позицією Конституційного Суду України „правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

А тому, з врахуванням принципу верховенства права саме дана процедура судового розгляду може бути єдиним ефективним засобом по відновленню порушених прав позивача.

27.У зв'язку із наведеним, Суд враховуючи, що позивачу визначена інвалідність 10 травня 2017 року, в період дії Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII, і саме з цієї дати позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, беручи до уваги те, що позивач на час звільнення був поліцейським, а не працівником органів внутрішніх справ, Суд вважає, що для ефективного захисту прав позивача та виплати йому одноразової грошової допомоги слід застосовувати норми статті 97 Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII та Порядку № 4.

28.Крім того, згідно із частиною другою статті 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч зазначеним вимогам відповідачем докази надані позивачем спростовані не були, а оскаржувані дії здійснені не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії (пункти 1,3 статті 2 КАС), що є підставою для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, статтями 3, 21 19, 46 Конституції України, статтями 97-101 Закону України „Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII, статтями 2, 8-10, 71, 86, 159, 162, 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України - задовольнити повністю.

2. Визнати відмову Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги - протиправною.

3. Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням третьої групи інвалідності відповідно до Закону України „Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області П.І. Пархоменко