Справа № 607/7492/17
Суддя: Сливка Л. М.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2017 Справа №607/7492/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Сливки Л.М.

за участю секретаря судового засідання Зарічної О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання вчинити дії та здійcнити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 пред»явив до суду із позов до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі УПФ) про визнання неправомірними дій відповідача щодо не проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01.12.2016 року та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.12.2016 по 01.01.2017 року у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді виходячи із суми 28 800,00 грн. визначеної у довідці про заробітну плату від 05.12.2016 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що він перебуває на обліку в УПФ і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % від заробітної плати при виході у відставку, яке йому було призначено з 01 грудня 2015 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду від 17 березня 2016 року.

З 01 грудня 2016 року збільшився розмір мінімальної заробітної плати та відповідно збільшилася суддівська винагорода судді працюючого на відповідній посаді. У зв'язку з чим, він 05 грудня 2016 року звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду про проведення перерахунку щомісячного грошового утримання починаючи із 01 грудня 2016 року, надавши при цьому довідку Територіального управління ДСА у Тернопільській області за №620 від 05.12.2016 року. Відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи із 01 січня 2017 року.

Посилаючись на наведене та те, що перерахунок пенсії проводиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, просив позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Представник УПФ, згідно письмових заперечень наданих суду, позов не визнав та вказав, що перерахунок і виплата щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінились розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Посилаючись на наведене, просив у задоволенні позову відмовити.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з грудня 2015 року перебуває на обліку в УПФ і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати, без обмеження граничного розміру .

Вказані обставини справи визнаються сторонами спору та встановленні постановами Тернопільського міськрайонного суду від 17 березня 2016 року та 20 жовтня 2016 року, які набрали законної сили

З 01 грудня 2016 року збільшилась суддівська винагорода судді працюючого на відповідній посаді, що не заперечується сторонами спору.

Згідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Територіальним управління державної судової адміністрації України в Тернопільській області за № 620 від 05 грудня 2016 року встановлено, що станом на 01 грудня 2016 року заробітна плата ОСОБА_1, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 28 800 грн.

05 грудня 2016 року позивач звернувся із заявою до УПФ про проведення перерахунку щомісячного грошового утримання починаючи із 01 грудня 2016 року, надавши при цьому довідку Територіального управління ДСА у Тернопільській області за №620 від 05.12.2016 року.

З листа УПФ за № 88/П-11 від 06 березня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 починаючи з 01 січня 2017 року проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання виходячи із заробітної плати 28 800 грн.

ОСОБА_1 вважає, що такий перерахунок відповідач повинен був здійснити починаючи з 01 грудня 2016 року, оскільки із заявою про перерахунок він звернувся 05 грудня 2016 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається включно законами України.

Згідно з вимогами с. 1 ст. 126 КУ незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Вимогами ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року( в редакції, що діяла на момент виникнення права на що щомісячне довічне грошове утримання) встановлено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.

В силу вимог ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року(далі - Закон № 2453) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01 січня 2011 року положення наведеної частини ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладені в іншій редакції, відповідно до якої, довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. В частині п'ятій цієї статті зазначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 3 червня 2013 року відновлено дію частини третьої та перше, друге, третє речення частини п'ятої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

В рішенні від 3 червня 2013 року Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний Суд України врахував попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, зазначивши при цьому, що «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя».

Одночасно Конституційний Суд України зазначив, «що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4)».

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010) 12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Враховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

У постановах від 17 березня 2015 року (справа № 21-371а14, №21-429а14), від 9 червня 2015 року (справа № 21-472а15) Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді, зазначивши, що оскільки за змістом п. 4 рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ внесено зміни до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12 лютого 2015 року № 191-VІІІ, згідно з якими ч. 3 цієї статті передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ від 2 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України».

Таким чином, розмір довічного грошового утримання судді у відставці безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів .

Вказаний факт не заперечується відповідачем, оскільки відповідач здійснив позивачу перерахунок щомісячного довічного утримання виходячи із заробітної плати судді 28 800 ,00 грн., однак, починаючи з 01 січня 2017 року.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем , що з 01 грудня 2016 року збільшилась суддівська винагорода судді працюючого на відповідній посаді та становить 28 800 грн., що підтверджується довідкою Територіального управління ДСА у Тернопільській області за №620 від 05.12.2016 року.

05 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.

Відповідно до положень ч. 4 ст.ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії проводиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо заяву з усіма документами подано ним до 15 числі включно, в з першого наступного місяця, якщо таку заяву подано після 15 числа.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що право на підвищення пенсії у позивача виникло з грудня 2016 року і позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії 05 грудня 2016 року, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді з 01 грудня 2016 року у розмірі 90% суддівської винагороди. Відтак, дії управлінням Пенсійного фонду України щодо відмови у перерахунку починаючи з 01 грудня 2016 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправними.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на положення ч. 2 ст. 4 Постанови Правління пенсійного фонду України за № 3-1 від 25.01.2008 року «Про порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України»( далі Порядок) в редакції від 16 червня 2017 року), щодо перерахунку пенсії з 01 числі місяці наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, оскільки станом на день звернення позивача та виникнення у нього прав на перерахунок довічного грошового утримання вказані положення Порядку не були чинними. На час звернення позивача із заявою про перерахунок та виникнення права на перерахунок діяв Порядок в редакції від 26 березня 2013 року, який не містив положень щодо порядку здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання судді в відставці.

В силу вимог ст. 94 КАС УКраїни якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_1 слід компенсувати сплачений ним судовий збір у розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління пенсійного фонду України Тернопільської області.

Керуючись ст. 11, 71, 86, 158, 162, 163, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання вчинити дії та здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання задовольнити.

Визнати протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01 грудня 2016 року.

Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 грудня 2016 року по 01 січня 2017 року у розмірі 90% суддівської винагороди, працюючого судді на відповідній посаді, виходячи із суми 28 800,00 грн. визначеної у довідці про заробітну плату, виданої Територіальним управління ДСА у Тернопільській області за №620 від 05.12.2016 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та з урахуванням фактично виплачених сум.

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 640 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили через десять днів з дня її проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка