Справа № 826/10885/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2017 року № 826/10885/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої

служби Головного управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №12344209 від 24.06.2016 року та скасувати її.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що спірна постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнято незаконно та необґрунтовано. Так, підстава, на яку посилається Відповідач при закінченні виконавчого провадження, а саме постанову Господарського суду м. Києва від 16.02.2015 року по справі №5011-46/19091-2012, скасовано Вищим господарським судом України, та, крім цього, спірну постанову прийнято під час зупинення вказаного виконавчого провадження.

Представник Відповідача письмово не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник Відповідача, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.06.2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №12344209 щодо виконання виконавчого напису №33008 від 27.11.2008 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про стягнення з ЗАТ «Трансроуд Груп» на користь ВАТ Акціонерного банку «Укргазбанк» 5100,00 грн. - заборгованість по кредиту, 468 893,45 грн. - заборгованість по процентам, 290950,82 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 24975,14 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів, 1700,00 грн. - за вчинення виконавчого напису, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме: нерухоме майно - не житловий будинок (літера Н), загальною площею 860,4 м2, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Відрадний, 50.

Підставою для закінчення виконавчого провадження зазначено п.7 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, оскільки Відповідачем встановлено, що постановою Господарського суду м. Києва від 16.02.2015 року по справі №5011-46/19091-2012 визнано ТОВ «Трансроуд Груп» банкрутом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-XIV (в редакції, яка діяла станом на червень 2016 р. надалі - Закон № 606-XIV).

За змістом ч.1 ст.1 Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" ( ч.1, ч. 2 ст.2 Закону №606).

Статтею 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що Працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 30 Закону №606-XIV, Державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 Закону №606-XIV, передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню тільки у разі ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. При цьому, в силу вимог ч.2 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав цей документ.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом.

В силу вимог ч. 4 ст. 49 Закону №606-XIV, постанова про закінчення виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно ч.1 ст.50 Закону №606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, чинним законодавством чітко визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що постановою Господарського суду м. Києва від 16.02.2015 року у справі №5011-46/19091-2012 вирішено: припинити процедуру розпорядження майном Закритого акціонерного товариства "Трансроуд Групп" (03680, м. Київ, просп. Відрадний, 50, ідентифікаційний код 30211827); припинити повноваження розпорядника майна Закритого акціонерного товариства "Трансроуд Групп" - арбітражного керуючого Швачки Сергія Вікторовича; визнати банкрутом Закрите акціонерне товариство "Трансроуд Групп" (03680, м. Київ, просп. Відрадний, 50, ідентифікаційний код 30211827); скасувати арешти, накладені на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; відкрити ліквідаційну процедуру Закритого акціонерного товариства "Трансроуд Групп" (03680, м. Київ, просп. Відрадний, 50, ідентифікаційний код 30211827); призначити ліквідатором Закритого акціонерного товариства "Трансроуд Групп" арбітражного керуючого Швачку Сергія Вікторовича (свідоцтво № 23 від 08.02.2013 р., адреса для листування: АДРЕСА_1 оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; зобов'язати ліквідатора у разі отримання ним заяв з вимогами до банкрута письмово повідомити про це суд та надати докази їх визнання або ж відхилення у встановленому порядку; господарську діяльність банкрута завершити; строк виконання всіх грошових зобов'язань вважати таким, що настав з 16.02.2015 р.; припинити нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута з 16.02.2015 р.; припинити повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном з 16.02.2015 р.; зобов'язати ліквідатора проводити ліквідаційну процедуру банкрута відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 р. у редакції від 22.12.2011 р. зі змінами та доповненнями, а також надати суду ліквідаційний баланс банкрута та звіт ліквідатора у строк до 16.02.2016.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Промислова інвестиційна компанія „Енерго-Інвест" на постанову господарського суду міста Києва від 16.02.2015 року у справі № 5011-46/19091-2012 залишено без задоволення, а постанову Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 року у справі № 5011-46/19091-2012 залишено без змін.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2015 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 9 червня 2015 року та постанову Господарського суду міста Києва від 16 лютого 2015 року у справі № 5011-46/19091-2012 скасовано, а справу № 5011-46/19091-2012 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Отже, Суд погоджується з доводами Позивача, що на момент винесення спірної постанови державного виконавця підстава, на яку посилався останній, а саме постанова Господарського суду м. Києва від 16.02.2015 року по справі №5011-46/19091-2012, була скасована постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2015 року.

Отже, Відповідачем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.06.2016 року ВП №12344209 без з'ясування всіх обставин та передчасно, як наслідок, спірна постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №12344209 від 24.06.2016 року та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №12344209 від 24.06.2016 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №12344209 від 24.06.2016 року.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №12344209 від 24.06.2016 року.

4. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (Код ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук