Справа № 817/721/17
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2017 р.Р і в н еСправа №817/721/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області
про скасування постанови,
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ в Рівненській області) про скасування постанови від 24.11.2016 про відкриття виконавчого провадження №53004923.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виносячи постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, державний виконавець порушив вимоги чинного законодавства, оскільки ним не було проведено жодних виконавчих дій, а сам виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання. Відтак, оскаржувана постанова є неправомірною, оскільки відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та, як наслідок, відкриття виконавчого провадження №53004923.

Відповідач позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що державний виконавець діяв правомірно, згідно з вимогами чинного законодавства. При здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні №37813440 державним виконавцем вживалися усі належні заходи для примусового виконання рішення. Відтак, після закінчення встановленого у постанові про відкриття виконавчого провадження №37813440 строку для добровільного виконання рішень суду, державним виконавцем встановлено, що виконавчий документ у добровільному порядку боржником не виконано, у зв'язку з чим прийнято постанову від 15.05.2013 ВП№37813440 про стягнення виконавчого збору, яка в силу вимог Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом. Так, у зв'язку з нестягненням такого виконавчого збору, 24.11.2016 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №53004923 щодо його стягнення. Таким чином, державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів передбачених законодавством про виконавче провадження, а відтак, оскаржувана постанова є правомірною.

В ході судового розгляду, судом було прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24.11.2016 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Рівненській області Петровою Л.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53004923 (а.с.4), з виконання постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 291916,35грн., прийнятої 15.05.2013 в рамках виконавчого провадження №37813440 (а.с.34).

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), які набрали чинності 05.10.2016, визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом №1404-VIII випадках - на приватних виконавців.

Положення ч.2 ст.7 Закону №1403-VIII визначають, що державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з ч.5 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження №53004923 прийнята на підставі заяви від 24.11.2016 про примусове виконання виконавчого документа - постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 291916,35грн., прийнятої 15.05.2013 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Рівненській області в рамках виконавчого провадження №37813440.

Дане виконавче провадження розпочато 27.04.2013 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 24.04.2013 Рівненським міським судом Рівненської області у справі №2-1913/11 про стягнення на користь ПАТ "Ерсте Банк" кредитної заборгованості в сумі 2919163,49грн. (а.с.32).

Відтак, примусове виконання виконавчого листа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 24.04.2013 у справі №2-1913/11 здійснювалося державним виконавцем за нормами, які діяли до набрання чинності Законом №1404-VIII. Тобто за нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV), статтею 1 якого було передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону №606-XIV було передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Так, постановою про відкриття виконавчого провадження №37813440 боржнику, ОСОБА_1, встановлено строк для самостійного виконання до 14.05.2013.

15.05.2013 державним виконавцем, в межах виконавчого провадження №37813440, прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 291916,35грн. (а.с.34).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду у справі №2-1913/11, проте, відсутні докази вчинення державним виконавцем будь-яких дій, спрямованих на примусове їх виконання.

Крім того, постановою державного виконавця від 24.11.2016 виконавче провадження №37813440 були завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII (а.а.с.37-38).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.47 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII регламентовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з вимогами ст.12 Закону №1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ч.1). Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч.2).

З вказаних положень законодавства та роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3, слідує, що необхідно розрізняти поняття виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки, в першому випадку мова йде про санкцію за невиконання рішення суду в строк визначений законом, а відповідно, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає зверненню до виконання та подальшому виконанню в загальному порядку.

Оскільки виконавче провадження №37813440 було завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувачу, то постанова про стягнення з боржника виконавчого збору набула статусу виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувачем у виконавчому провадженні №53004923 є Держава за виконавчим документом (постанова від 15.05.2013), який вступив в законну силу 15.05.2013, а тому в силу вимог ст.12 Закону №1404-VIII такий виконавчий документ міг бути пред'явлений до примусового виконання протягом трьох місяців, тобто до моменту набрання чинності Законом №1404-VIII.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що такий документ повинен розглядатися в аспекті Закону №606-XIV.

Положеннями ст.27 Закону №606-XIV було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження до початку його примусового виконання в порядку, встановленому цим законом, виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

З огляду на викладене, суд вважає, що за відсутності доказів вчинення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання судового рішення, винесення постанови про стягнення виконавчого збору є необґрунтованим, та таким, що суперечить положенням Закону №606-XIV, зокрема статті 11, якою встановлювалося, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1).

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.2 ст.11 Закону №606-XIV).

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06.07.2015 у справі №6-785цс15.

З 05.10.2016 ці ж норми передбачені Законом №1404-VIII, зокрема, статтею 27 встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби (ч.1), стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч.2), та не стягується згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (п.6 ч.5).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2016 №53004923 не відповідають вимогам Закону №1404-VIII, оскільки прийнята на підставі документа винесеного з порушенням чинного законодавства.

Згідно з ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до пп. 1, 3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.3 ст.181 КАС України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що ВПВР УДВС ГТУЮ в Рівненській області не доведено правомірності оспорюваних постанов, а відтак, адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області від 24.11.2016 про відкриття виконавчого провадження №53004923.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області судовий збір в сумі 640,00грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щербаков В.В.