Справа № 236/1799/17
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2017-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сердюк Н.В.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року справа №236/1799/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Василенко Л.А., суддів: Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

при секретареві судового засідання Томах О.О.,

з участю представника відповідача Сологуба О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 липня 2017 року у справі № 236/1799/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області (далі УПФУ в м.Красний Лиман), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м.Красний Лиман щодо невиплати з квітня 2015 року пенсії;

визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в м.Красний Лиман про зупинення (припинення) виплати пенсії;

зобов'язати УПФУ в м.Красний Лиман поновити виплату пенсії негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого зупинення виплати (а.с. 2-5).

Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 липня 2017 року зазначений позов ОСОБА_3 задоволений частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність УПФУ в м. Красний Лиман щодо невиплати пенсії ОСОБА_3, починаючи з червня 2015 року;

зобов'язано УПФУ в м. Красний Лиман поновити виплату пенсії ОСОБА_3 за умови відкриття рахунку в акціонерному товаристві «Ощадбанк», починаючи з червня 2015 року;

в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 41-46).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, посилався постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», відповідно до якої, починаючи з 1 липня 2016 р. виплата соціальних виплат за рахунок Пенсійного фонду України, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Вважає, що можливість отримання пенсії через інші установи банків для внутрішньо переміщених осіб не передбачено законодавством (а.с. 50-51).

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України апеляційний перегляд здійснений в межах доводів апеляційної скарги, в частині незадоволених позовних вимог постанова суду не оскаржена.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до довідки від 17.12.2014 № ОСОБА_3 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м.Красний Лиман Донецької області (а. с. 33).

В грудні 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про запит його пенсійної справи з УПФУ в м.Артемівську (а. с. 35).

Розпорядженням відповідача від 20.02.2015 №92797 позивача взято на облік в УПФУ в м.Красний Лиман (а. с. 34).

Виплата пенсії позивачу припинена з червня 2015 року, що підтверджено довідкою відповідача від 11.07.2017. При цьому, УПФУ в м.Красний Лиман припинено виплату пенсії позивачеві без прийняття відповідного рішення (а.с. 36).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з червня 2015 року без прийняття відповідного рішення.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01.06.2015.

Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилався, зокрема, на постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», відповідно до якого, починаючи з 1 липня 2016 р. виплата соціальних виплат за рахунок Пенсійного фонду України, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з червня 2015 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми, якими регулюються спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач неправомірно припинив виплату пенсії позивачеві. Суд першої інстанції помилково вирішив, що відповідач допустив протиправною бездіяльність щодо невиплати пенсії, оскільки пенсійний орган в даному випадку вчинив дії, а саме, припинив виплату пенсії.

Також помилковим є висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання УПФУ в м.Красний Лиман поновити виплату пенсії позивачеві саме, за умови відкриття рахунку в Акціонерному товаристві «Ощадбанк».

Відповідно до абз.4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Постанова №637) починаючи з 1 липня 2016 р. виплата соціальних виплат, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду України, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Таким чином, Постановою №637 передбачено виплату соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виключно через установи публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», починаючи з 01.07.2016, тобто до липня 2016 року позивач мав право на отримання пенсії в будь-якій банківській установі.

Тобто, без відкриття позивачем рахунку в установі - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у відповідача відсутні правові підстави для виплати пенсії з 01.07.2016 року.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_3 встановлено, що виплата пенсії здійснювалась через установу Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до травня 2015 року включно, в якій у нього був відкритий рахунок (а. с. 32,36).

Враховуючи наведені норми та встановлені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову щодо зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_3 з червня 2015 року до червня 2016 року включно на рахунок в уповноваженому банку Публічному акціонерному товаристві «Приватбанк».

В задоволенні позову щодо виплати пенсії, починаючи з 01.07.2016 необхідно відмовити, оскільки, як зазначено вище, без відкриття позивачем рахунку в установі - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у відповідача відсутні правові підстави для виплати пенсії з 01.07.2016 року і заборгованість з виплати пенсії, яка утворилася з 01.07.2016 року може бути виплаченою тільки після відкриття позивачем такого рахунку.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги за період з червня 2015 року за умови, що позивачем буде відкрито рахунок у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», в той час як нормами КАС України не передбачено задоволення позовних вимог за умови вчинення певних дій та на майбутнє.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції частково невірно вирішив справу за суттю вимог, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів присуджує позивачеві часткове відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, які підтверджені квитанцією про сплату судового збору - 640,0 грн. (а. с. 18, 19), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 420 грн.

В повному обсязі ухвала складена 8 серпня 2017 року.

Керуючись ст.195 ч.1, ст.196, ст.198 ч.1 п.3, ст.202 ч.1 п.4, ст.205 ч.2, ст. 207, суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області задовольнити частково.

Постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 липня 2017 року у справі № 236/1799/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 за період з 01.06.2015 до 30.06.2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_3 з 1 червня 2015 року до 30 червня 2016 року включно на рахунок в уповноваженому банку Публічному акціонерному товаристві «Приватбанк».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 420,00 грн. (чотириста двадцять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий Л.А.Василенко

Судді А.В. Гайдар

Р.Ф. Ханова