Справа № 450/1996/16-а,2-а/450/136/16
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/3309/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Довгої О.І.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Красневича Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

10 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області (далі - УПФУ) щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років та зобов'язати відповідача провести перерахунок його пенсії за вислугу років згідно з довідкою прокуратури Львівської області від 21 червня 2016 року № 18/1105 про заробітну плату відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції Закону України, що діяла станом на грудень 2009 року, з розрахунку 90 % від суми місячного заробітку - 49038,98 грн., починаючи з 21 червня 2016 року.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року у справі № 450/1996/16-а позов ОСОБА_4 було задоволено.

У апеляційній скарзі УПФУ просить вказану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 у повному обсязі. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону № 76-VІІІ від 28 грудня 2014 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом України. Заходи щодо реалізації цієї норми закону буде визначено після прийняття відповідного нормативно-правового акту. Оскільки на момент звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідного нормативно-правового акту не було прийнято, то підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_4 немає.

У ході апеляційного розгляду представник правонаступника управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області - Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова - підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволення позову ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що соціальні гарантії працівників правоохоронних органів не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в УПФУ як одержувач пенсії за вислугу років обчислену відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % від заробітної плати прокурора.

08 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок розміру його пенсії на підставі довідки прокуратури Львівської області від 21.06.2016 року № 18/1105, проте рішенням № 253 від 11 липня 2016 року УПФУ йому відмовило у такому перерахунку.

Згідно із ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Положеннями ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 № 76-VIII (далі - Закон № 76) внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Окрім того, 15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру», згідно з Розділом ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, положення Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793, № 50, ст. 474; 1995 р., № 11, ст. 71, № 34, ст. 268; 2001 р., № 9, ст. 38, № 44, ст. 233; 2002 р., № 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., № 29, ст. 233, № 30, ст. 247; 2004 р., № 8, ст. 66; 2005 р., № 2, ст. 32, № 6, ст. 132, № 11, ст. 198; 2006 р., № 1, ст. 18, № 19 - 20, ст. 156; 2007 р., № 7 - 8, ст. 66, № 33, ст. 442; 2008 р., №№ 5 - 8, ст. 78, № 48, ст. 357; 2010 р., № 37, ст. 497, №№ 41 - 45, ст. 529; 2011 р., № 23, ст. 160, № 30, ст. 279; 2012 р., № 12 - 13, ст. 82; 2013 р., № 14, ст. 89, № 21, ст. 208, № 37, ст. 490, № 39, ст. 517; 2014 р., № 11, ст. 132, № 17, ст. 593, 20 - 21, ст. 745, № 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року № 1642-VII), крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії ч. 13 та 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII втратили чинність.

Згідно із ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відтак, вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII при призначені пенсії, проте, визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

Відтак, судом першої інстанції було невірно вирішено питання дії закону в часі, а отже суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії.

З урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії).

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яка ним отримувалась до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

При вирішенні спірних правовідносин апеляційним судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Валентина Никанорівна Великода проти України» від 03 червня 2014 року, у якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, окрім іншого, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2 вказаного рішення Конституційний Суд України було зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ), а у рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_4 виходячи з розміру 90 % від загальної місячної заробітної плати, оскільки відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області задовольнити.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року у справі № 450/1996/16-а скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

О.І.Довга

Постанова у повному обсязі складена 04 серпня 2017 року.