Справа № 2-а-1698/10
Суддя: Колодіна Л. В.
Дата ухвалення: 2010-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 23.04.2010
Справа № 2-а-1698
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2010 року м. Мелітополь

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Колодіна Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Мелітополі адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання дій протиправними, зобовязання нарахування та виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги Дітям війни,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 р. до часу подання позовної заяви, тобто до 09.03.2010 р., просить визнати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні їй підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 року по 30.11.2009 року, обчислюючи її з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, зобовязати відповідача прийняти рішення про подальше призначення та виплату їй щомісячної державної соціальної допомоги у вказаному розмірі з 01.09.2009 року, а також стягнути з відповідача судові витрати, повязані з оплатою судового збору, в розмірі 3,40 грн. В обґрунтування позову посилається на те що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, має соціальний статус дитина війни та їй згідно з ст.6 вказаного Закону з 01 січня 2006 року повинна була щомісячно виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. В 2006-2007 роках їй така допомога не виплачувалась. Законом України від 20.12.2005 року Про державний бюджет України на 2006 рік та ст.71 п.12 Закону України від 19.12.2006 року Про державний бюджет України на 2007 рік Верховна Рада України призупинила дію ст.6 розділу 2 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Однак, Конституційний Суд України своїм рішенням від 09.07.2007 року визнав такими, що не відповідають Конституції України та є неконституційними положення Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік, якими зупинено дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року, а також положення ст.71 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік визнані неконституційними. Рішення Конституційного суду по цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Зазначене рішення є обовязковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про соціальний захист дітей війни, державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути оскаржені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.2 ст.19 та ч.3 ст.22 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. При прийнятті нових законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Проте, протягом 2006-2007 років таке підвищення позивачу не нараховувалося через відсутність бюджетного фінансування для цієї мети. Враховуючи вищевикладене, позивач вказує, що невиплата їй підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни є протиправною і такою, що суперечить Конституції та Законам України, а також практиці Європейського суду. Розмір підвищення відповідно до ст.6 вказаного закону становить 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України Про державний бюджет України на 2006 рік, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становив з 01 січня 2006 року 350 грн., з 01 квітня 2006 року 359 грн., з 01 жовтня 2006 року 366 грн.. Згідно із Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становив з 01 січня 2007 року 380 грн., з 01 квітня 2007 року - 406 грн., з 01 жовтня 2007 року 411 грн. Відповідно до ст.58 Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 470 грн., з 1 квітня 481 грн., з 1 липня 482 грн., з 1 жовтня 498 грн. Таким чином, позивач вказує, що сума невиплаченої їй соціальної допомоги за 2006-2007 роки становить 2733 грн. 30 коп. Крім того, з початку 2008 року позивач отримувала соціальну допомогу у розмірі 10% від мінімальної пенсії за віком, що, на її думку, також є порушенням її прав на отримання соціальної допомоги у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком. У 2008 році позивачу за перший квартал повинні були виплачувати по 141 грн., а виплатили по 47 грн., тобто не доплачено 282 грн.; за другий квартал по 144,30 грн. за кожний місяць, а виплатили по 48,10 грн., тобто не доплачено 288,60 грн.; за третій квартал по 144,60 грн. за кожний місяць, а виплатили по 48,20 грн., тобто не доплачено 289,20 грн.; за четвертий квартал 2008 року повинні були виплачувати по 149,40 грн. за кожний місяць, а виплатили по 49,80 грн., тобто не доплачено 298,80 грн. Таким чином, позивач зазначає, що загалом за 2008 рік їй не доплачено соціальну допомогу у розмірі 1158,60 грн. За період з січня по листопад 2009 року включно їй повинні були виплачувати по 149,40 грн. на місяць, а виплачували 49,80 грн., тому сума недоплати за січень-листопад включно 2009 року становить 1095,60 грн. Загальна сума недоплати за період з 01.01.2006 р. по 30.11.2009 р. складає 4987,50 грн.

Позивач зазначає, що про належні їй як дитині війни виплати її повідомлено не було, про факт порушення своїх прав вона дізналася лише після висвітлення зазначених подій у ЗМІ у звязку з ухваленням відповідного рішення Конституційним судом України 09.07.2007 року, тому просить поновити їй пропущений строк звернення до суду з позовом за період з 01.01.2006 р. до часу подання позовної заяви, тобто по 09.03.2010 р., визнати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні їй підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу з 01.01.2006 р. по 30.11.2009 р., обчислюючи її з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, зобовязати відповідача прийняти рішення про подальше призначення та виплату їй такої допомоги у вказаному розмірі з 01.09.2009 року, та стягнути з відповідача судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 3,40 грн.

Від позивача надійшла заява, в якій вона просила слухати справу за її відсутності, на позові наполягає.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також заперечення проти позову, вказуючи на те, що згідно Закону України Про соціальний захист дітей війни фінансування виплат проводиться із державного бюджету України, а не із бюджету Пенсійного Фонду України, тому, на думку представника відповідача, не вбачається будь-яких порушень законодавства з боку відповідача. Також представник відповідача зазначає, що на 2006-2007 роки не був визначений механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Зокрема, зі змісту цієї статті не вбачається, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата пенсій, тому представник вказує, що відсутні підстави щодо зобовязання відповідача провести перерахунки пенсії та забезпечити її виплату територіальним органом Пенсійного фонду України та Пенсійним Фондом України. Разом з тим, представник відповідача вказав, що з 01.01.2008 року механізм реалізації положень ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, згідно з якими дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Згідно зі ст.14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсій, підвищується на 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і складає з 01.01.2008 р. 470 грн., з 01.04.2008 р. 481 грн., з 01.07.2008 р. 482 грн., з 01.10.2008 р. 498 грн., а тому дітям війни з 01.10.2008 року виплачується щомісячно по 49,80 грн.. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач без поважних причин пропустила строк для звернення до суду з адміністративним позовом, тому просив відмовити в задоволенні позову.

З урахуванням того, що сторони просять розглядати справу за їх відсутності, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до ч.3 ст.122 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 дійсно відповідно до абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус Дитина війни, що також підтверджується штампом в копії її пенсійного посвідчення № 167943 /а.с. 6/.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Законом України Про державний бюджет на 2007 рік дію цієї статті зупинено, а Законом України Про державний бюджет на 2008 рік ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни викладена в такій редакції: Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Право позивача на отримання соціальної допомоги відповідачем не оспорюється. Посилання відповідача на те, що Законом України про державний бюджет на 2007 р. дія правової норми про виплату дітям війни соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком була зупинена, не було розроблено механізм виплати цієї допомоги та не були передбачені кошти на ці витрати в державному бюджеті, а також про те, що Законом України „Про державний бюджет на 2008 рік встановлено інші розміри надбавки до пенсії дітям війни і вони зараз виплачуються, безпідставні, оскільки, відповідно до ст.22 Конституції України звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається.

Відсутність коштів на виплату грошової допомоги не позбавляє осіб, яким вона повинна виплачуватись, права на таку допомогу. Законом „Про соціальний захист дітей війни не передбачено обмеження таких виплат наявністю певних коштів чи фінансування.

Конституційний Суд України своїми рішеннями № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. визнав неконституційними положення Закону України Про державний бюджет на 2007 рік та Закону України Про державний бюджет на 2008 рік в частині зупинення дії ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та зміни розміру соціальної допомоги в 2008 році.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду як джерело права.

Згідно зі ст.1 Протоколу № 1 до зазначеної Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Борги розглядаються у сенсі поняття власність, яке міститься у ч.1 ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції, і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежать від формальної кваліфікації у національному законодавстві. Борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права і, таким чином, також як власність.

Доводи відповідача відносно відсутності фінансових можливостей держави для обчислення та виплати підвищення до пенсії особам дітям війни не можуть вважатись обґрунтованими, тому що Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кечко проти України зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати з державного бюджету; держава може вводити, припиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всіх вимоги, необхідні для цього, органи влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними, у звязку з чим Європейський суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів Закону України Про соціальний захист дітей війни, згідно якого встановлені надбавки з бюджету і який є діючим, та Закону України Про державний бюджет на відповідний рік, де положення останнього закону, на думку Уряду України, превалювали. Європейський суд не прийняв і аргументи Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Тому доводи стосовно відсутності фінансових можливостей держави для обчислення та виплати підвищення до пенсії особам дітям війни не можуть вважатися обґрунтованими.

Таким чином, після прийняття рішення Конституційним судом України відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії позивача та здійснити виплату у розмірах, передбачених Законом. Однак, відповідачем, в порушення ч.5 ст.124 Конституції України, якою передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України, зазначене рішення Конституційного суду України не виконано. З матеріалів справи вбачається, що відповідач будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачу в частині підвищення пенсії відповідно до положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не здійснював, а також не проводив виплату.

Крім того, посилання відповідача на відсутність бюджетних коштів не може бути взято до уваги з огляду на те, що ст.69 Закону України Про Конституційний Суд України встановлено, що рішення і висновки Конституційного Суду України є обовязковими для виконання.

Посилання позивачки на те, що неодержані своєчасно суми пенсії з вини органу, що її призначає або виплачує, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком безпідставне. В даному випадку мова йде про соціальну допомогу, з виплати розмірів якої виник спір.

При вирішенні питання про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Позивач просила суд поновити їй строк для звернення до суду за період з 01.01.2006 року до 09.03.2010 року.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Представник відповідача в запереченні на позов обґрунтовано посилався на те, що позивачем безпідставно пропущений річний строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач вказує, що пропустила строк звернення до суду з поважних причин і тому пропущений строк їй слід поновити, оскільки Законом України Про державний бюджет на 2007 р. було зупинено дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни і тільки після прийняття рішення Конституційним Судом України 09.07.2007 р. позивач могла дізнатись про порушення її законних прав на отримання соціальної допомоги за 2007 рік. Фактично вона дізналася про це рішення пізніше, а саме - після висвітлення зазначених подій засобами масової інформації.

Однак, позивач звернулася до суду з позовом тільки 09.03.2010 року, не надала суду доказів того, що пропустила строк позовної давності з поважних причин, тому вважаю, що вимоги позивача про відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів з 01.01.2006 року задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування після прийняття рішення Конституційного суду України 22.05.2008 року, в межах строку позовної давності, тобто за період з 09.03.2009 року по 30.11.2009 року.

Що стосується вимог позивача про зобовязання відповідача прийняти рішення про подальше призначення та виплату їй підвищення пенсії з 01.09.2009 року, суд вважає, що ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вирішувати спори на майбутній час суд не вправі.

При подачі позову позивачем була сплачена сума судового збору, в розмірі 3 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 2963199 від 03.03.2010 року /а.с. 4/, тому згідно до вимог ст. 94 КАС України ця сума підлягає стягненню з місцевого бюджету на користь позивача.

Керуючись ст.ст.11, 71, 94, 99, 161 КАС України, Законом України „Про соціальний захист дітей війни, Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Законом України Про державний бюджет на 2006 р., Законом України Про державний бюджет на 2007 р., Законом України Про державний бюджет на 2008 р., Законом України Про державний бюджет, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., ст.ст. 22, 124 Конституції України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання дій неправомірними, зобовязання нарахування та виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги Дітям війни - задовольнити частково:

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Мелітополі Запорізької області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за період з 09.03.2009 р. по 30.11.2009 р. в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Мелітополі Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, підвищення пенсії відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 09.03.2009 р. по 30.11.2009 р. в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 03 (три) гривні 40 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційний суд Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в 10-денний строк без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

В разі неподання заяви про апеляційне оскарження постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не подана після цього в 20-денний строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя: Л.В. Колодіна