Справа № 822/2601/16
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2601/16

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

27 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" до Державного реєстратора Хмельницької дирекції Українського державного підприємства "Укрпошта" Росновської Наталії Володимирівни, треті особи ОСОБА_3, Житлово-будівельний кооператив "Проскурів-Центр", Житлово-будівельний кооператив "Проскурів-Житлобуд" про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивач - ТОВ "Октант-центр" звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора Хмельницької дирекції Українського державного підприємства "Укрпошта" Росновської Наталії Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32426818 від 18.11.2016 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 101.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 09.03.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, третьою особою подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги та просив у її задоволенні відмовити, решта осіб у судове засідання не з'явилося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 18 жовтня 2000 року між Закритим акціонерним товариством "Октант" (надалі - Сторона - 2) та Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, в особі міського голови Чекмана М.К. (надалі - Сторона - 1) укладено договір №26 з додатком до нього.

Згідно п.1.1 п.1 Договору, Сторона 1 надає земельну ділянку ЗАТ "Октант" під будівництво 5-7 поверхового 72- квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим магазином, офісними приміщеннями та підземними гаражами по АДРЕСА_1 згідно з архітектурно-планувальним завданням, технічними умовами відповідних організацій, знесенням житлових будинків № 54, 58 з господарськими спорудами (в зв'язку з вилученням земельних ділянок), адмінбудинку по АДРЕСА_2, магазину КТВП "Урожай", магазину та бару МПП "ІНФОРМАЦІЯ_1", прибудови до Будинку культури площею 60 м2.

Пунктом 2.1 п.2 Договору передбачено, що Сторона 2 зобов'язується побудувати 5-7-ми поверховий 72 квартирний житловий будинок з вбудовано-прибудованим магазином, офісним приміщенням та підземними гаражами по АДРЕСА_1.

08 листопада 2016 року між ТОВ "Октант-центр" (надалі - Поклажодавець) та ЖБК "Проскурів-житлобуд" (надалі - Зберігач) укладено договір зберігання майна №1.

Згідно п.1.1, п.1.2, п.1.7 розділу 1 Договору, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на безоплатне відповідальне зберігання незавершену будівництвом двохповерхову будівлю адміністративного корпусу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю Поклажодавця.

Вищезгадана будівля є самовільним будівництвом, здійсненим ЗАТ "Октант", правонаступником якого є ТОВ "Октант-Центр", на земельній ділянці площею 2240 кв.м. (кадастровий номер: НОМЕР_1 яка перебуває в оренді Зберігача на підставі договору оренди землі від 25.02.2016р. №1027/01, укладеного із Хмельницькою міською радою.

Зберігач не заперечуватиме проти визнання права власності на будівлю та його оформлення за Поклажодавцем в установленому порядку.

Відповідно до акту приймання - передачі майна від 08.11.2016 року, Поклажодавець у відповідності до договору зберігання майна №1 від 08.11.2016 року передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання незавершену будівництвом двохповерхову будівлю адміністративного корпусу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю Поклажодавця.

Згідно акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 31.10.2016 року, на виконання умов договору про сплату пайових внесків до Житлово-будівельного кооперативу "Проскурів-Центр" №04/10/16-3 від 04.10.2016 року, Кооператив передав, а Пайовик - ОСОБА_3 прийняв нежитлове приміщення №1 площею 23,7 м.кв., яке розташоване на 1 поверсі окремо розташованої двоповерхової нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 20000 грн. Грошові зобов'язання за договором про сплату пайових внесків до Житлово-будівельного кооперативу "Проскурів-Центр" №04/10/16-3 від 04.10.2016 року Пайовик - ОСОБА_3 виконала в повному обсязі.

Відповідно довідки Житлово-будівельного кооперативу "Проскурів-Центр" №6 від 11.11.2016 року, виданої ОСОБА_3, в тому що відповідно до договору про сплату пайових внесків до Житлово-будівельного кооперативу "Проскурів-Центр" №04/10/16-3 від 04.10.2016 року нею сплачено 20000 грн., що становить 100 відсотків від суми договору.

15 листопада 2016 року фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 було виготовлено технічний паспорт на магазин по АДРЕСА_1

В подальшому, рішенням державного реєстратора Хмельницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" Росновської Н.В. від 18.11.2016 року №32426818, на підставі акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 31.10.2016 року, довідки № 6 від 11.11.2016 року, витягу з переліку №5 від 11.11.2016 року, видавник: ЖБК "Проскурів-Центр" зареєстровано за ОСОБА_3 право приватної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-ІV (далі - Закон №1952-ІV).

За змістом п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №1952-ІV, загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Згідно частин 1, 2 статті 5 Закону №1952-ІV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

За правилами ч.3 ст.10 Закону №1952-ІV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.24 Закону №1952-ІV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, враховуючи зазначене, можна зробити висновок, що державний реєстратор під час вирішення питання про державну реєстрацію або відмову у такій реєстрації повинен перевірити подані йому документи, на відповідність їх вимогам встановленим Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та за наслідком такої перевірки прийняти відповідне рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації. При цьому зазначеним законом встановлений чіткий перелік підстав такої відмови, та зазначене про недопустимість відмови у реєстрації з підстав які прямо не передбачені у відповідній статті цього закону.

Окрім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону №1952-ІV державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно п.80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об'єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу подаються: довідка кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

У разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об'єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., також обов'язково зазначаються у відповідній заяві відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, та подаються завірені відповідним кооперативом копії: документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна); документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об'єкт нерухомого майна).

Отже, державний реєстратор в обов'язковому порядку зобов'язаний перевірити, відповідно до наданих заявником відомостей про реєстраційний номер документа, наявність реєстрації документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, не зазначаються, а завірені кооперативом копії документів, передбачені цим пунктом, не подаються у разі, коли таким кооперативом відповідно до пункту 77 цього Порядку подано зазначені відомості та документи для долучення їх до Державного реєстру прав.

Разом з тим, державним реєстратором в супереч вимогам вказаних норм, проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 23,7 кв. м., за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 за відсутності документа, що посвідчує право власності ЖБК "Проскурів-Центр" на вказаний об'єкт нерухомого майна до його реконструкції, а також після його реконструкції.

При цьому, декларація про готовність до експлуатації об'єкта (офіси та магазини по АДРЕСА_1, який належить до І-ІІІ категорії складності НОМЕР_2 від 31 жовтня 2016 року, не може слугувати доказом того, що ЖБК "Проскурів-Центр" є власником вказаного об'єкту нерухомого майна, оскільки документа, що посвідчує право власності ЖБК "Проскурів-Центр" на зазначений об'єкт нерухомого майна - офіси та магазини по АДРЕСА_1 до його реконструкції, а також після реконструкції надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, документи на підставі яких прийняте спірне рішення про державну реєстрацію права власності, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а тому таке рішення не відповідає вимогам закону, є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду , щодо того, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства, було проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, не встановлено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, не забезпечено гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а також внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом.

Що стосується доводів апелянта стосовно відсутності у позивача права на звернення до суду із цим позовом, оскільки його права, оскаржуваним рішенням, жодним чином не порушені, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 1 КАС України, кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.3 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч. 1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, особа може звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав, лише у тому випадку коли її право порушено суб'єктом владних повноважень у сфері публічно-правових відносин при здійсненні ним здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому суд при розгляді справи перевіряє чи відповідали дії (бездіяльність) суб'єкта владних повноважень положенням ч.3 ст.2 КАС України.

Також, необхідною умовою для захисту порушеного права особи є сам факт наявності цього права у особи та його порушення, наявність самого права на захист та механізму цього захисту не є підставою для надання судом цього захисту.

Тобто, згідно закону у особи є право на захист та право на звернення до адміністративного суду, однак для надання судом захисту, у особи повинно бути саме право яке було порушено та яке можна захистити.

Позивач оскаржує дії державного реєстратора під час здійснення ним державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 101

При цьому, згідно матеріалам справи, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014р. порушено провадження у справі № 924/159/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" (, місцезнаходження: 29000 м.Хмельницький, вул. Озерна, 20) та введено процедуру розпорядження майном боржника.

В ході процедури розпорядження майном позивача було встановлено, що позивачу на праві власності належить незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується інвентаризаційним описом необоротних активів від 13.06.2016р. № 12.

Тобто, оскаржуване рішення державного реєстратора не може не створювати правових наслідків для позивача, оскільки прямо стосується майна позивача, що належить йому на праві власності (незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1), а тому у випадку незаконних дій з приводу оформлення права власності на окремі об'єкти нерухомості, що знаходяться за вказаною адресою такі дії можуть завдати шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача, що автоматично дає йому право на звернення до суду із цим позовом в порядку адміністративного судочинства.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 01 серпня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.