Справа № 2-а-10/11
Суддя: Закаблук О. В.
Дата ухвалення: 2011-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 2 а 10/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2011 року Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Закаблук О.В.

При секретарі Галабурда В.О.

З участю представників - ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради Київської області, ОСОБА_6 про визнання рішення міської ради нечинним та скасування його та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, зобов»язання не чинити перешкоди у проїздом загального користування, суд,

В С Т А Н О В И В :

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла адміністративна справа за адміністративним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради Київської області, ОСОБА_6 про визнання рішення міської ради нечинним та скасування його та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, зобов»язання не чинити перешкоди у проїздом загального користування, в якій позивач просить суд винести постанову, якою визнати рішення виконкому ОСОБА_5 міської Ради від 25.05.2006 року № 24-111 -1У , про затвердження технічної документації із землеустрою по складанню державних актів на право власності на землю громадянам, згідно списку громадян додаток № 1 за № 3 код 01154 стосовно ОСОБА_6 ОСОБА_7 та СКАСУВАТИ його. 2. Визнати державний акт серії ЯД № 718923 від 23.03.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0589 га , розташовану за адресою м. Кагарлик вул. Гагаріна 16, виданий ОСОБА_5 міською радою ОСОБА_6 ОСОБА_7 та СКАСУВАТИ його, зобов'язати ОСОБА_6 протягом 3 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили звільнити проїзд загального користування з вулиці Гагаріна до будинку за № 16,а в м. Кагарлику, зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкод моїй сім'ї у користуванні проїздом загального користування з вулиці Гагаріна до буд. № 16, а .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача, - ОСОБА_5 міської ради Київської області проти позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_6 проти позову в судовому засіданні заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову в судовому засіданні заперечував.

Суд, вислухавши сторони по справі, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

ОСОБА_4 (далі-Позивач) звернувся до Кагарлицького районного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 міської ради (далі-Відповідачі) про скасування рішення, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов'язання не чинити перешкод.

Суд вважає, що з підстав зазначених нижче адміністративний позов Позивача є безпідставним, необгрунтованим, незаконним та таким, що не підлягає задоволенню.

Так, в своїй позовній заяві Позивач вказав, що стверджує, що він є власником половини житлового будинку за адресою м. Кагарлик, вул. Гагаріна, 16. У зв'язку з чим, батько Позивача звернувся до цукрового комбінату із заявою про виділення йому земельної ділянки площею 0,045 га, тобто половини земельної ділянки, якою користувався батько.

Проте, як встановлено судом в судовому засіданні з показів сторін по справі та матеріалів справи такі твердження Позивача не відповідають дійсним обставинам справи.

До позовної заяви Позивачем додано наказ №159 від 09.11.1989 р. по ОСОБА_5 цукрокомбінату, в якому зазначено про виділення Позивачу земельної ділянки площею 0,045 га у зв'язку з даруванням 1/2 частини домоволодіння його батьком ОСОБА_8.

При цьому, Позивачем не надано доказів дарування ОСОБА_8 1/2 частини домоволодіння Позивачу. Необхідно зазначити, що жодних договорів дарування частини житлового між Позивачем та ОСОБА_8 не укладалось. Такі обставини підтверджуються доданим до позовної заяви свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25.05.1990 р., згідно якого Позивач є власником 19/51 часток житлового будинку. Вказане свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради №37 від 18.05.1990 р., а не на підставі договору дарування як стверджує Позивач.

Крім цього, відповідно до листа ВАТ «ОСОБА_5 цукровий завод» №49 від 13.04.2010 р. в архіві ОСОБА_5 цукрокомбінату інформація про те, що подавалась довідка-згода ОСОБА_5 міської ради від 01.11.1989 р. та заяви ОСОБА_9, ОСОБА_8 від 01.02.1989 р. відсутність, вказані документи в архіві ВАТ «ОСОБА_5 цукровий завод» відсутні.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.05.1990 р. видане Позивачу ОСОБА_5 міською радою Позивач є власником 19/51 часток житлового будинку, а не половини як стверджує Позивач.

Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Виходячи з вищезазначеної норми Земельного кодексу України розмір земельної ділянки Позивачу визначається пропорційно його частці у житловому будинку. Оскільки, Позивачу належить 19/51 часток житлового будинку, розмір земельної ділянки Позивача становить 19/51 часток від загальної площі земельної ділянки 0,09 га. Тобто, розмір земельної ділянки Позивача становить 0,0335 га (0,09/51*19=0,0335).

В своїй позовній заяві Позивач стверджує, що у нього з батьками був спільний проїзд шириною 3,5 м. та довжиною 17,5 м. загальною площею 65 кв.м., який рішенням виконкому №49 від 27.02.1990 р. був відведений у безстрокове користування під будівництво.

Але такі твердження Позивача не відповідають дійсності виходячи з наступного.

Рішенням виконкому ОСОБА_5 районної ради №49 від 27.02.1990 р. жодних планів не затверджувалось, земельних ділянок та проїздів Позивачу не відводилось. Вказаним рішенням лише було дозволено громадянам будівництво та перебудову в населених пунктах індивідуальних житлових будинків громадянам району.

Також, не відповідають дійсності твердження Позивача про те, що у зв'язку з розподілом будинку між Позивачем та батьками у них був загальний проїзд. Вказані твердження спростовуються висновком районного архітектора ОСОБА_10 відповідно до якого Архітектурний відділ ОСОБА_5 райвиконкому вважає, що розподіл будинку в м. Кагарлик по вул. Гагаріна, 16, що належить на праві особистої власності ОСОБА_11 при переобладнанні на двоквартирний з двома окремими входами та підходами можливий.

Тобто, розподіл житлового будинку був можливий лише за умови облаштування двох входів та підходів, а не із загальним під'їздом як стверджує Позивач.

У зв'язку з чим, розпорядженням міського голови №166 від 02.10.2000 р. було створено комісію, яка згідно акту від 03.10.2000 р. під'їзд до домоволодіння Позивача вибито в натурі зі сторони сусіда ОСОБА_12 розміром: ширина - 2,5 м., довжина, 17,5 м. При цьому, з встановленою межею та проходом Позивач та Відповідач ОСОБА_6 погодились підписавши акт комісії.

Посилання Позивача на при видачі Відповідачу ОСОБА_6 державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 міською радою було порушено норми ч. З ст. 83 Земельного кодексу України, яка передбачає, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Тому, Позивач прийшов до висновку, що Відповідачеві ОСОБА_6 протиправно передали у власність проїзд загального користування та протиправно видали державний акт.

Однак, такий висновок Позивача є безпідставним.

Частина 3 ст. 83 Земельного кодексу України передбачає, що у власність не можуть передаватись проїзди загального користування. При цьому, проїзди, які знаходяться на присадибній земельній ділянці та перебувають у спільному користуванні співвласників житлового будинку не є проїздами загального користування та в розумінні ч. З ст. 83 Земельного кодексу України не відноситься до земель загального користування, що не можуть передаватись у власність громадянам.

Крім того, проїзд площею 65 кв. м. про який стверджує Позивач жодним документом не передавався у загальне користування, в тому числі Позивача та Відповідача ОСОБА_6

Також, необхідно зазначити, що згідно листів ОСОБА_5 районної СЕС №490 від 13.04.2010 р. та Відділу містобудування та архітектури ОСОБА_5 РДА №12-13/213 від 08.04.2010 р. проїзд у місці, на яке вказує Позивач, проїзд є неможливим та суперечить державним санітарним та будівельним нормам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст..ст.6, 9, 10, 104 106, 158 159, 160, 161, 162 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради Київської області, ОСОБА_6 про визнання рішення міської ради нечинним та скасування його та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, зобов»язання не чинити перешкоди у проїздом загального користування, - відмовити.

Від сплати державного мита сторони звільнити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Кагарлицький районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя О.В. Закаблук