Справа № 331/4448/17
Суддя: Скользнєва Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/331/173/2017
331/4448/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2017 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,
при секретарі Постарнак М.М.,
за участю представників:
позивача Марциха Я.О.,
відповідача Люльчак Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
У липні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повернення йому документів; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити документи ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, отримав вогнепальні осколкові поранення голови та ноги, ЗЧМТ (контузія 1983 року), що підтверджується витягом з протоколу засідання ЦВЛК № 1958 від 04 травня 2016 року. Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 15 серпня 2016 року він є інвалідом війни ІІІ групи.

26 квітня 2017 року він звернувся до Оріхівського районного військового комісаріату із заявою про направлення його документів до Міністерства оборони України з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Проте, ІНФОРМАЦІЯ_3 було відмовлено у направленні його документів до Міністерства оборони України з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з посиланням на те, що в документах відсутня довідка про причини та обставини поранення.

Позивач вважає зазначені вище дії відповідача неправомірними, оскільки порушуються його конституційні права як громадянина України.

Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Письмові заперечення відповідача обґрунтовані тим, що Запорізький обласний військовий комісаріат діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем було подано не повний пакет документів, необхідний для направлення до Міністерства Оборони України, а тому листом позивачеві була роз`яснена необхідність подання повного пакету документів, а тому листом позивачеві була роз`яснена необхідність подання повного пакету документів, і тільки після подачі повного пакету документів, останні будуть надіслані на адресу Міністерства оборони України для відповідного розгляду.
Вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги пояснення представників позивача та відповідача, письмові заперечення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є інвалідом війни ІІІ групи, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 15 серпня 2016 року (а.с. 7)

Згідно витягу з протоколу засідання ЦВЛК № 1958 від 04 травня 2016 року ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, отримав вогнепальні осколкові поранення голови та ноги, ЗЧМТ (контузія 1983 року) (а.с. 13-17)

ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного військового комісаріату із заявою про направлення його документів до Міністерства оборони України з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Проте, ІНФОРМАЦІЯ_3 листом № 740/с від 29.05.2017 року повернуто позивачеві надані документи на доопрацювання в зв`язку з відсутністю довідки, яка свідчить про причину та обставини поранення, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. Для отримання зазначеної довідки позивачеві рекомендовано звернутись до Центрального архіву у м. Санкт-Петербурзі. (а.с. 18).
Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суб`єкти публічного права мають право здійснювати свої повноваження в межах встановлених границь та повноважень. Тобто діє принцип «можна тільки те, що дозволено». Для публічного права характерний специфічний юридичний порядок «влади -підпорядкування», згідно якого управління повинно здійснювати точну реалізацію вказівок влади, а всі інші особи -підпорядкуватися їм. Повноваження відповідача визначені законом та носять імперативний характер.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У відповідності зі обов`язок виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка діяла на час встановлення позивачеві інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно ч.ч.6, 8, 9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На час виникнення спірних правовідносин порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги було передбачено Порядком №975.

Так, пунктом 11 Порядку № 975 встановлено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів) (п.12 Порядку №975).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (п.13 Порядку №975).

Отже, Порядком №975 встановлено вичерпний перелік дій, що має вчинити відповідач після надходження документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги це подання висновку розпорядникові бюджетних коштів щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, подані позивачем, для прийняття розпорядником бюджетних коштів рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Повернення документів на доопрацювання в зв`язку з відсутністю довідки, яка свідчить про причину та обставини поранення, Порядком №975 не передбачено.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі Щокін проти України (рішення від 14 жовтня 2010 року п. 56-58) Європейський суд з прав людини зазначив, що на думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.
Вищевикладених міркувань достатньо, щоб суд дійшов висновку, що втручання у майнові права заявника було незаконним для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Таким чином, суд приходить до висновку, що повернувши документів на доопрацювання з підстав не надання довідки, яка свідчить про причину та обставини поранення, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно наданих суду копій договору про надання правової допомоги, акта прийняття грошових коштів, квитанцій та розрахунку витрат на правову допомогу, позивачем витрачено на правову допомогу 1500 грн. (а.с. 19-22).
Проте, суд не приймає до уваги зазначені документи, як докази понесення витрат на правову допомогу, оскільки як квитанції до прибуткового касового ордеру від 26 червня 2017 року, так і розрахунок витрат на правову допомогу містять в собі дані щодо ознайомлення з матеріалами справи та участі у судовому засіданні по справі, яка не має відношення до цього позову, оскільки цей позов ОСОБА_1 надійшов в провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя пізніше, а саме: 04 липня 2017 року.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", суд
П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повернення документів ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити документи ОСОБА_1 до комісії Міністерства оборони України, з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови суду.

Суддя: Н.Г.Скользнєва
31.07.2017 .