Справа № 813/1206/17
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року справа № 813/1206/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

позивач ОСОБА_1,

представник відповідача Іванович А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області, у якій згідно уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 1.2 наказу заступника голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області С. Білан від 24.02.2017 № 4-к "Про звільнення працівників відділу Держгеокадастру у Жовківсь кому районі Львівської області" про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста - юрисконсульта відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області відповідно до п. 1 статті 40 КЗпП України з 01.03.2017;

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області щодо не прийняття мір по працевлаштуванню та переведенню ОСОБА_1 за її згодою на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу у Жовківському районі Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області;

- зобов'язати Головне управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області поновити на роботі та прийняти ОСОБА_1 за її згодою на посаду головного спеціаліста відділу у Жовківському районі Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області з 01.03.2017 шляхом переведення, про що видати наказ;

- стягнути з Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2017 по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.03.2017 наказом заступника голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області від 24.02.2017 № 4-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста - юрисконсульта відділу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Жовківському районі Львівської області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звертає увагу, що у зв'язку із ліквідацією відділу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Жовківському районі Львівської області, його повноваження та функції перейшли до відділу у Жовківському районі Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області, а тому у відповідача були всі можливості перевести її на вакантну посаду відповідно до її освіти, кваліфікації та досвіду роботи, з урахуванням вимог ст. 49-2 КЗпП України. Оскільки вакантні посади відповідачем їй не були запропоновані, вважає, що наказ про її звільнення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та уточненнях до позову, просила суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначає, що у зв'язку з ліквідацією відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області 16.11.2016 позивачу вручено попередження про її вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Стверджує, що під час попередження позивача про вивільнення Державне агентство земельних ресурсів України та комісія з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України діяли у межах та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства з дотриманням норм ст. 49-2 КЗпП України, а відповідне попередження, оформлене листом від 16.1.2017 є реалізацією встановленого законом обов'язку роботодавця.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 працювала державним службовцем в відділі Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області з 2012 року.

Відповідно до наказу від 15.10.2015 № 6-к ОСОБА_1 перевена на посаду головного спеціаліста - юрисконсульта відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 № 581 «Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком, в тому числі відділ Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області.

На виконання вказаної постанови, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру 07.11.2016 прийнято наказ № 294 «Про ліквідацію територіальних органів державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області».

Наказом від 10.11.2016 № 35/0/13-16 затверджено персональний склад комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області.

У зв'язку із ліквідацією відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області позивача попереджено про майбутнє вивільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З вказаним попередженням позивача ознайомлено 16.11.2016.

Наказом заступника голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області С.Білан від 24.02.2017 № 4-к "Про звільнення працівників відділу Держгеокадастру у Жовківсь кому районі Львівської області" звільнено ОСОБА_1 01.03.2017 з посади головного спеціаліста - юрисконсульта відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області відповідно до п. 1 статті 40 КЗпП України.

Вважаючи наказ про звільнення протиправним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено в Законі України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII визначено, що державна служба припиняється в т.ч. за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Частиною 3 вказаної статті Закону визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 889-VIII) не регулюють питання вивільнення державних службовців, суд застосовує у спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (статті 45).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що оскарженим наказом від 24.02.2017 № 4-к звільнено позивача 01.03.2017 з посади головного спеціаліста - юрисконсульта відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9 містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України викладеної від 04.03.2014 (справа № 21-8а14), від 27.05.2014 (справа №21-108а14), від 28.10.2014 (справа № 21-484а140.

Отже, для розірвання трудового договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України має бути наявність змін в організації виробництва і праці внаслідок, зокрема, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Таку ж правову позицію підтримав Верховний Суд України в постанові від 10.03.2015 (справа № 21-52а15).

При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України

Як зазначалося вище, постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 № 581 «Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком, в тому числі відділ Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області.

Відповідно до повідомлення про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи 07.06.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис № 6002427 про продовження державної реєстрації припинення юридичної особи відділ Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області.

Суд звертає увагу, що звільнивши позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем не було виконано вимоги законодавства щодо його працевлаштування у новоствореному органі.

Як вбачається із штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на 2017 рік, відділ у Жовківському районі налічує 4 штатних посади.

Відповідно до довідки начальника персоналом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області станом на 24.02.2017 у відділі у Жовківському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області були вакантними такі посади:

- начальник відділу;

- заступник начальника відділу;

- головний спеціаліст;

- державний кадастровий реєстратор - 2 одиниці.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що одночасно з попередженням про звільнення позивачу не було запропоновано жодної наявної вакантної посади, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Крім того суд звертає увагу, що 23.03.2017 ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з заявою про прийняття на посаду головного спеціаліста в новоствореному відділі у Жовківському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області у зв'язку з ліквідацією відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області.

Листом від 21.04.2017 № 3667/0-3095/6-17 ГУ Держгеокадастру у Львівській області повідомлено ОСОБА_1, про те, що оскільки вона не працювала у відділі у Жовківському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, а відповідно не проходила конкурсного відбору на заміщення посад державної служби у цьому органі державної влади, відтак відсутні законні підстави для призначення ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділі у Жовківському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області без проведення конкурсного відбору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачу не було запропоновано наявні вакантні посади та відповідно звільнено позивача без дотримання вимог ст. 87 Закону № 889-VIII та ст. 49-2 КЗпП України.

За таких обставин, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 проведене з порушенням чинного законодавства, у зв'язку з чим позов в частині визнання протиправним на скасування п. 1.2 наказу заступника голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області С. Білан від 24.02.2017 № 4-к "Про звільнення працівників відділу Держгеокадастру у Жовківсь кому районі Львівської області" про звільнення ОСОБА_1 та визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області щодо непрацевлаштування ОСОБА_1 у відділі у Жовківському районі Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, належним способом захисту порушеного права, враховуючи, що відділ у Жовківському районі Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області є правонаступником ліквідованого відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області, на переконання суду, є поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу у Жовківському районі Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області або на іншій рівнозначній посаді з 02.03.2017.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивача звільнено з роботи 01.03.2017, відповідно 01.03.2017 є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення при проведенні розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір середнього заробітку втраченого позивачем у зв'язку із вимушеним прогулом, суд виходить із того, що період вимушеного прогулу становить робочі дні із 02.03.2017 по 27.07.2017 (день прийняття постанови суду).

Відповідно до довідки від 06.06.2017 № 22-1310-0.3-1650/0/15-17 про доходи за 2017 рік, середньомісячний заробіток позивача складає 3747,80 грн, а середньоденний заробіток 187,39 грн.

Таким чином, розмір середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2017 по 27.07.2017, що підлягає виплаті позивачу становить у сумі 18551,61 грн (187,39 грн * 99 календарних днів).

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що заявлений позов є підставний, обґрунтований, а відтак і такий, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним на скасувати п. 1.2 наказу заступника голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області С. Білан від 24.02.2017 № 4-к "Про звільнення працівників відділу Держгеокадастру у Жовківсь кому районі Львівської області" про звільнення ОСОБА_1.

3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області щодо непрацевлаштування ОСОБА_1 у відділі у Жовківському районі Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу у Жовківському районі Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області або на іншій рівнозначній посаді з 02.03.2017.

5. Стягнути з Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 18551 (вісімнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 61 копійка.

6. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу у Жовківському районі Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області або на іншій рівнозначній посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць 3747,80 грн звернути до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 01.08.2017.