Справа № 819/1231/17
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1231/17

04 серпня 2017 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі судді Мартиць О.І. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовною заявою Управління Держпраці у Тернопільській області до комунального підприємства "Великоглибочецьке" про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулося Управління Держпраці у Тернопільській області з адміністративним позовом до комунального підприємства "Великоглибочецьке" (далі КП "Великоглибочецьке") про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду, а саме: зупинити експлуатацію та капітальний ремонт свердловини під час розробки родовищ корисних копалин.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 11.07.2017 р. по 17.07.2017 р. головним державним інспектором відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді та на виробництвах і обєктах підвищеної небезпеки ОСОБА_1 було проведено планову перевірку дотримання вимог законодавчих та нормативно правових актів з охорони праці та промислової безпеки у КП "Великоглибочецьке", що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. В. Глибочок, вул. Середній десяток, 9А. Під час проведення перевірки виявлено порушення вимог законодавчих чи інших нормативно-правових актів з охорони праці, які створюють загрозу життю та здоровю працюючих. Виявлені порушення зафіксовано в акті перевірки від 17.07.2017 р. № 20/07.

Таким чином, у звязку з виникненням загрози життю та здоровю працівників та з метою недопущення спричинення шкоди життю чи здоровю працюючих у КП "Великоглибочецьке", позивач звернувся з даним позовом до суду.

На підставі статті 183 - 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддею Тернопільського окружного адміністративного суду винесено ухвалу від 21 липня 2017 року про відкриття скороченого провадження у справі, у якій встановлено строк подання заперечення проти позову, порядок його подання, а також наслідки неподання такого заперечення.

Копія даної ухвали надіслана відповідачу, яку отримав 24.07.2017 р. згідно поштового рекомендованого відправлення, однак, заяви про визнання позову або заперечення на позов до суду у встановлений законом термін не подав.

Відповідно до частини пятої ст.183 - 2 КАС України, справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Частиною четвертою ст.183 - 2 КАС України визначено, що суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому проваджені суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, повно, всебічно та об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

05.07.2017 р. управлінням Держпраці у Тернопільській області винесено наказ № 390 "Про перевірку КП "Великоглибочецьке" (а.с.8). На підставі наказу 07.07.2017 р. видано направлення за № 211 на проведення перевірки субєкта господарювання (а.с.9).

Результати перевірки оформлені актом перевірки суб'єкта господарювання (виробничого об'єкта) від 17.07.2017 р. № 20/07 (а.с.5-8), відповідно до якого встановлені наступні правопорушення:

- на Великоглибочецькому водозаборі підземних вод не проведено роботи по геологічному вивченні надр, чим порушено ст. 24 Кодексу України про надра;

- на підприємстві не проведено державну звітність по обліку і руху запасів корисних копалин, чим порушено ч.1 п. 3 ст. 53 Кодексу України про надра;

- на підприємстві не розроблена технологічна схема розробки родовища, чим порушено ст. 51 Кодексу України про надра;

- не розроблено проект зон санітарної охорони водозабору, чим порушено ст. 93 Водного Кодексу України;

- підприємством не отримано дозвіл Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки, чим порушено ст. 21 Закону України "Про охорону праці", Порядок видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою КМУ №1107 від 26.10.2011 р. (експлуатація та капітальний ремонт свердловин під час розробки родовищ корисних копалин);

- директор підприємства не пройшов навчання та перевірку знань з питань охорони праці, чим порушено ст. 18 Закону України "Про охорону праці";

- не складений "Перелік робіт з підвищеною небезпекою, по яких робота потребує щорічного спеціального навчання з питань охорони праці", чим порушено ст. 18 ЗУ "Про охорону праці";

- не створена комісія підприємства для перевірки знань з питань охорони праці в працівників підприємства, чим порушено п. 3.10. "Типового положення про навчання з питань охорони праці";

- не проведено електролабораторні випробування по виміру опору заземлюючих пристроїв, ізоляції електромережі, системи захисту електромережі (коло, фаза-нуль), чим порушено п. 1.3.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів.

- не призначений відповідальний за безпечну експлуатацію електрогосподарства підприємства, чим порушено п. 1.3.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів;

- не проведена перевірка знань з електробезпеки на І групу допуску в електротехнічного персоналу підприємства, чим порушено п. 2.1.3 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів;

- не заведена технічна документація згідно вимог, чим порушено п. 8.7.3 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів;

- працівники підприємства не забезпечені випробувальними засобами захисту для виконання робіт в електроустановках, чим порушено п. 1.1.4 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів.

З актом перевірки ознайомлена директор КП "Великоглибочецьке" ОСОБА_2, що підтверджується її особистим підписом. Зауважень до акту перевірки не було.

Оскільки, відповідач не усунув порушення зафіксовані у акті перевірки, характер порушення створює небезпеку для життя та здоров'я працівників КП "Великоглибочецьке", управління Держпраці у Тернопільській області звернулося з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 6 КАС України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 11.02.2015 року № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з підпунктом 16 пункту 4 цього Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства у сфері охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, у тому числі з питань: монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва і машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, що їй підпорядковуються (пункт 7 Положення).

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 100 утворено територіальні органи Держпраці.

Управління Держпраці у Тернопільській області є територіальним органом, який діє у складі Державної служби України з питань праці та їй підпорядковується.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року №877-V (далі - Закон №877-V).

Згідно статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною п'ятою статті 4 Закону №877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду. Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб'єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Частиною сьомою статті 7 Закону №877-V встановлено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні визначаються Законом України "Про охорону праці" № 2694-ХІІ від 14.10.1992 року (далі - Закон № 2694).

Дія цього Закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону № 2694).

Відповідно до статті 13 цього ж Закону роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов'язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання; розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці; забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються; впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці тощо; забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин; організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я виробничих факторів; розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці; організовує пропаганду безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці; вживає термінових заходів для допомоги потерпілим, залучає за необхідності професійні аварійно-рятувальні формування у разі виникнення на підприємстві аварій та нещасних випадків.

Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

В той же час, згідно з положеннями статті 14 Закону України № 2694 працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 18 Закону № 2694, посадові особи, діяльність яких пов'язана з організацією безпечного ведення робіт, під час прийняття на роботу і періодично, один раз на три роки, проходять навчання, а також перевірку знань з питань охорони праці за участю профспілок.

Порядок проведення навчання та перевірки знань посадових осіб з питань охорони праці визначається типовим положенням, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці (частини пята статті 18 Закону № 2694).

Згідно з вимогами частини шостої статті 18 Закону № 2694, не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці.

За приписами частини третьої статті 21 Закону № 2694 роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва субєкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці. На застосування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки виробник або постачальник устаткування підвищеної небезпеки отримує дозвіл до прийняття зобов'язань на постачання. Одержання дозволу не вимагається у разі експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, яке прийнято в експлуатацію з видачею відповідного сертифіката або щодо якого зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації, а також у разі реєстрації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці 26.01.2005р. № 15 затверджено Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт з підвищеною небезпекою (далі Положення).

Пунктом 3.10. Положення передбачено, що перевірка знань працівників з питань охорони праці на підприємстві здійснюється комісією з перевірки знань з питань охорони праці (далі - комісія) підприємства, склад якої затверджується наказом (розпорядженням) роботодавця.

Наказом комітету по нагляду за охороною праці Міністерства праці та соціальної політики України № 4 від 09.01.1998 р. затверджено Правила безпечної експлуатації

електроустановок споживачів (далі - Правила).

Як вказано у пункті 1.1.4. Правил, засоби захисту, що застосовуються відповідно до цих Правил, повинні бути справні, випробувані і задовольняти вимоги "Правил применения и испытания средств защиты, используемых в электроустановках/Москва, Энергоатомиздат, 1987", затверджених Міненерго СРСР 12.02.81.

Відповідно до пункту 1.3.1. Правил, керівник підприємства зобов'язаний забезпечити утримання, експлуатацію і обслуговування електроустановок відповідно до вимог чинних нормативних документів.

Для цього він повинен (серед іншого):

- призначити відповідального за справний стан і безпечну експлуатацію

електрогосподарства з числа інженерно-технічних працівників, які мають електротехнічну підготовку і пройшли перевірку знань у встановленому порядку (далі - особа, відповідальна за електрогосподарство);

- забезпечити проведення протиаварійних, приймально-здавальних і профілактичних випробувань та вимірювань електроустановок згідно з правилами і нормами (ПТЕ);

- забезпечити проведення технічного огляду електроустановок.

Крім того, відповідно до вимог пункту 2.1.3. правил, працівники, що обслуговують електроустановки, зобов'язані знати ці Правила відповідно до займаної посади чи роботи, яку вони виконують, і мати відповідну групу з електробезпеки згідно з такими вимогами:

1) для одержання групи I, незалежно від посади і фаху, необхідно пройти інструктаж з електробезпеки під час роботи в даній електроустановці з оформленням в журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці.

Інструктаж з електробезпеки на I групу має провадити особа, відповідальна за електрогосподарство, або, за її письмовим розпорядженням, - особа зі складу електротехнічних працівників з групою III.

Пункт 8.7.3. передбачає вимоги щодо наявності та стану документації щодо безпеки електроустановок.

Кодекс України про надра від 27 липня 1994 року № 132/94-ВР регулює гірничі відносини з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 24 Кодексу України про надра, користувачі надр зобовязані забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр.

Як зазначено у статті 51 Кодексу України про надра, розробка родовищ твердих, рідких і газоподібних корисних копалин та переробка мінеральної сировини провадяться згідно з затвердженими проектами та планами робіт, правилами технічної експлуатації та охорони надр.

Правила технічної експлуатації, проекти і плани розробки родовищ корисних копалин та переробки мінеральної сировини погоджуються користувачами надр з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, в частині додержання вимог законодавства про надра.

При розробці родовищ корисних копалин повинні забезпечуватися облік стану і руху запасів, втрат і погіршення якості корисних копалин, а також подання до статистичних та інших державних органів встановленої законодавством звітності (пункт 3 частини першої статті 53 Кодексу України про надра).

Як вказано у статті 93 Водного кодексу України від 06.06.1995 р. № 213/95-ВР, з метою охорони водних об'єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму.

Межі зон санітарної охорони водних об'єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

Режим зон санітарної охорони водних об'єктів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи те, що встановлені під час перевірки порушення створюють безпосередню загрозу життю та здоров'ю працівників КП "Великоглибочецьке", суд дійшов висновку, що позовні вимоги про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Роз'яснити, що згідно з частиною дванадцять статті 183-2 КАС України, особа має право подати заяву про скасування заходів реагування, застосованих судом за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 5 частини першої цієї статті, якщо обставини, які стали підставою для вжиття заходів реагування, перестали існувати або усунуті, що підтверджується відповідними доказами. Така заява подається до адміністративного суду, який прийняв постанову про застосування відповідних заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю).

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо це загрожує життю та/або здоров'ю людей.

Керуючись ст.ст. 2,6,11,122,158-167,186,254,256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду до комунального підприємства "Великоглибочецьке", що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Великий Глибочок, вул. Середній десяток 9А, а саме: зупинити експлуатацію та капітальний ремонт свердловини під час розробки родовищ корисних копалин.

Роз'яснити відповідачу, що відповідно до ч.12 ст.183-2 КАС України, він має право подати заяву про скасування заходів реагування, застосованих судом за результатом розгляду справи, якщо обставини, які стали підставою для вжиття заходів реагування, перестали існувати або усунуті, що підтверджується відповідними доказами.

Така заява подається до адміністративного суду, який прийняв постанову про застосування відповідних заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) .

Постанову суду відповідно до ст.256 КАС України допустити до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку передбаченому ст.ст.185-187 КАС України. Строк для оскарження обчислюється з дня отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.