Справа № 587/311/17
Суддя: Степаненко О. А.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/311/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області про визнання дій відповідача протиправними та скасування рішення, посилаючись на те, що 21 квітня 2016 року ним направлено заяву до Косівщинської сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для дачного будівництва за рахунок вільних рекреаційних земель комунальної власності в с. Косівщина в районі вул. Сумської та Податківців. Позивачу було відмовлено в наданні дозволу з розробки проекту землеустрою. Мотивом відмови є прийняття рішення на 9 сесії 7-го скликання Косівщинської сільської ради від 03.11.2016 року щодо створення паркової зони з облаштування дитячого майданчика між вулицями Податківців та Сумської в с.Косівщина. Вважав, що Косівщинська сільська рада безпідставно 03.11. 2016 року прийняла рішення про створення паркової зони з обслуговування дитячого майданчика між вул. Податківців та Сумською в с.Косівщина, оскільки його питання розглядалося 05.05.2016 року та 08.09.2016 року, а рішення прийнято 03.11.2016 року. Крім того Косівщинська сільська рада прийняла рішення про створення паркової зони з обслуговування дитячого майданчика у відсутності генерального плану та детального планування меж, певного місця розташування, з визначеними щодо неї правами земельної ділянки паркової зони з обслуговування дитячого майданчика між вул. Податківців та сумською в с.Косівщина, не розробивши проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не погодивши його з управлінням Держгеокадастру у Сумському районі, без висновку Державної екологічної інспекції щодо утримання і використання зелених насаджень в створеній парковій зоні. Крім того, на даний час в публічній кадастровій карті відсутня будь-яка інформація щодо сформованої земельної ділянки паркової зони з обслуговування дитячого майданчика між вул. Податківців та Сумською в с.Косівщина з визначенням її площі, меж та інше. Таким чином, приймаючи оспорюване рішення, сільська рада фактично не розпочала процедуру створення паркової зони, не замовила відповідну документацію, тому просив скасувати рішення сільської ради, як незаконні.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснивши, що підстав для скасування рішення не має, сільська рада, виконуючи волю громадян села, прийняла рішення про створення паркової зони з обслуговування дитячого майданчика між вул. Податківців та Сумською в с. Косівщина. На даний час сільська рада не має вільних коштів на розробку відповідного проекту, однак певні роботи по облаштуванню дитячого майданчика між вул. Податківців та Сумською проведені, будуть продовжуватися, а згодом буде замовлена і відповідна технічна документація. Представник сільської ради вважав, що прийнятими рішеннями інтереси позивача не зачіпаються,тому просив відмовили в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

У відповідності з статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.( ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.( ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

У відповідності з нормами ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України ОСОБА_1 21 квітня 2016 року звернулася до Косівщинської сільської ради Сумського району з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 10 га для дачного будівництва за рахунок вільних рекреаційних земель комунальної власності в с. Косівщина в районі вул. Сумської та Податківців.( ар. с. 6).

Крім того, повторно звертався 29 серпня 2016 року з аналогічною заявою ( арк.с.7).

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Офіційне тлумачення положень частини першої статті 59 див. в Рішенні Конституційного Суду № 7-рп/2009 від 16.04.2009.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

На виконання положень ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Розгляд відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відбувається виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Розгляд заяви ОСОБА_1 від 21 квітня 2016 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для дачного будівництва за рахунок вільних рекреаційних земель комунальної власності в с. Косівщина в районі вул. Сумської та Податківців відбувся на тринадцятій сесії сьомого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області 23 грудня 2016 року ( ар. с. 12,13).

Рішенням тринадцятій сесії сьомого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено щодо надання дозволу з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для дачного будівництва за рахунок вільних рекреаційних земель комунальної власності в с. Косівщина в районі вул. Сумської та Податківців, в звязку зі створенням на вищевказаній земельній ділянці паркової зони з облаштування дитячого майданчика( арк.с.13).

Як вбачається з рішення десятої сесії сьомого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 03 листопада 2016 року вирішено створити паркову зону з облаштування дитячого майданчика між вулицями Податківців та Сумською в с.Косівщина( арк.с.17).

У відповідності з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Офіційне тлумачення положення частини другої статті 19 див. в Рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009.

У відповідності з ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної ОСОБА_2 і ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, застосовуючи положення ч. 3 ст. 2 КАС України, суд зобовязаний перевірити, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З тесту оскаржуваного рішення вбачається, що воно прийнято у відповідності з законом, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності з частиною 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства згідно є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ст. 6 Кодексу Адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19 рп /2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Разом з тим, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Викладені висновки кореспондуються із нормами п. п. 1, 8 частини першої статті 3, частини другої статті 4, частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Правова позиція щодо обов'язкової умови надання правового захисту судом, як от наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена ОСОБА_2 Судом України у постановах від 15 грудня 2015 року у справі №21-5361а15, від 1 грудня 2015 року у справі №21-3222а15, від 08 грудня 2015 року у справі №21-5435а15.

Згідно з частиною другою статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, отже, оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім визначеного цим актом певного кола осіб), в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження порушення оскарженим рішенням сільської ради своїх прав та охоронюваних законом інтересів, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 7-9, 11, 69-71, 159-163, 256 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення за безпідставністю позовних вимог.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, з одночасним направленням її копії до суду апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі відкладення складання повного тексту постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Суддя