Справа № 490/1505/17
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/306/2017 Справа № 490/1505/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі :

головуючого судді - Черенковій Н.П.,

при секретарі - Шевельовій Я.С.,

за участю представника позивача - Запорожець О.В.

представника відповідача - Носової О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Миколаєві справу за адміністративним позовом Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області з позовом до управління Державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування пункту 3 постанови головного державного виконавця Відділу від 03.02.2017 року про відкриття виконавчого провадження № 53308663 в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду виконавчого збору.

Ухвалою суду в порядку ст.ст. 49, 51, 55 КАС України Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва замінено на Центральне об`єднане Управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області.

Позивач в обгрунтування власної позиції вказав наступне.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2016 року був частково задоволений позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва та зобов`язано провести їй перерахунок пенсії з 01.06.2016 року відповідно до ЗУ «Про державну службу», з урахуванням нарахованих та фактично виплачених сум за період з 01.06.2016 року.

24.01.2017 року на виконання постанови виданий виконавчий лист.

01.02.2017 року постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Миколаївськівй області відкрито виконавче провадження та пунктом 3 з Управління пенсійного фонду стягнуто виконавчий збір 12 800 грн.

Однак, на момент відкриття виконавчого провадження рішення суду фактично виконано у добровільному порядку, оскільки розпорядженнями від 04.10.2016 року та 04.01.2017 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3, про що повідомлено виконавчу службу.

Крім того, відповідно до п.1 ч.5 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів. Визначенням поняття пенсії підтверджується визнання її такою, що відноситься до періодичних платежів, оскільки здійснюється на постійній основі один раз на місяць.

При цьому, позивач також вважав, що виконавчий збір може бути стягнутий, якщо боржником в установлений законом строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, сроямовані на примусове виконання.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову у повному обсязі, та просила його задовольнити.

Представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та вчинення дій виконавчою службою у відповідності до чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2016 р. у справі № 490/5647/16-а частково задоволено позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

За даною постановою зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 01.06.2016 року, виходячи із розміру заробітної плати 5987,52 грн., яка складається із посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років, надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи, визначеної згідно довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 05-14/850 від 31.12.2015 року, виданої фінансовим управлінням Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, з урахуванням нарахованих та фактично виплачених сум за період з 01.06.2016 року

У відповідності до п.1ч.1 ст. 256 КАС України, постанову суду в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

На виконання постанови суду 24.01.2017 р. видано виконавчий лист.

01.02.2017 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області постановлено відкрити виконавче провадження ( п.1 ), боржнику у строк до 15.02.2017 року необхідно виконати рішення суду, про що надати підтвердження державному виконавцю ( п.2 ), та стягнути з боржника виконавчий збір у сумі 12 800 грн. ( п.3).

Розпорядженням від 04.10.2016 року за № 156203 Управління пенсійного фонду в межах негайого виконання рішення провело перерахунок пенсії за один місяць.

04.01.2017 року розпорядженням управління за № 156203 ОСОБА_3 проведено перерахунок пенсії за період з 01.06.2016 року, виходячи із розміру заробітної плати 5987,52 грн., визначеної з довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу» від 31.12.2015р., виданою фінансовим Управлінням Миколаївської районної державнлї адміністрації Миколаївської області.

Управлінням пенсійного фонду на вимогу головного державного виконавця, щодо виконання рішення суду у строк до 15.02.2017 року, направлена відповідь про його виконання з наданням вказаних вище розпоряджень (№ 1732/10). Дане повідомлення отримано виконавчою службою 15.02.2017 року.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори і фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (в тому числі актів індивідуальної дії).

При цьому, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії стосовно конкретної особи вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання цієї особи (позивача по справі) або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача (ч.2 ст.19 КАС України)

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов*язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону).

Відповідно до ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно ч.1 ст.27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частина 3 статті 27 Закону визначає, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов*язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є:

1) фактичне виконання судового рішення;

2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Постанова Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2016 р. у справі № 490/5647/16-а є такою, що підлягає виконанню для рішень, передбачених розділом VIII Закону.

Згідно частини 6 статті 26 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Проаналізувавши положення статті 63 Закону, суд приходить до висновку, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення. Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, положення Закону, що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору.

При цьому, суд приходить до висновку, що виконання вказаного судового рішення можливе лише боржником, адже провести перерахунок пенсії з урахуванням вимог закону, можевиключно Пенсійний фонд.

Крім того, судом встановлено, що фактично судове рішення державним виконавцем виконане не було. Державний виконавець не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст.10 Закону. Більш того, постанова суду від 22.09.2016 р. може бути виконана лиже боржником, державний виконавець взагалі не в змозі без участі боржника в примусовому порядку виконати дане рішення, а отже й відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, суд вважає, що в даному випадку стягнення виконавчого збору з позивача згідно постанови державного виконавця від 01.02.2017р. ВП №53308663 є безпідставним та необґрунтованим, що свідчить про протиправність спірної постанови в частині стягнення з боржника виконавчого збору.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, суд не в повній мірі погоджується з доводами позивача, наведеними останнім в обґрунтування позовних вимог. Однак, виходячи з вимог ст.11 КАС України, а також того, що в ході розгляду даної справи, судом встановлені обставини, які свідчать про безпідставність стягнення виконавчого збору, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, саме з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 122, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 01.02.2017р. ВП №53308663 в частині стягнення з боржника виконавчого збору.

Постанова може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя Н.П. Черенкова