Справа № 305/1625/16-а
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7402/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Довгої О. І., Іщук Л. П.,

з участю секретаря судового засідання - Болюк Н. В.,

позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2017 року у справі № 305/1625/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати незаконним та скасувати рішення Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 20 березня 2008 року № 664 щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_2, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3; визнати незаконним та скасувати рішення Ясінянської селищної ради від 24 березня 2016 року №177 щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 0,8178 га для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3; визнати незаконним та скасувати рішення Ясінянської селищної ради від 19 липня 2016 року №233 щодо визнання таким, що втратило чинність свого попереднього рішення від 17 липня 2013 року № 628.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що земельна ділянка по АДРЕСА_3, щодо якої рішенням Ясінянської селищної ради від 17 липня 2013 року №628 їй надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності, була в користуванні її батька, який помер у 2012 році, відтак, вона, як правонаступник першої черги, має переважне право користуватися та володіти нею. Вказує, що всупереч зазначеним обставинам, оскарженими рішеннями відповідача також надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вказану ділянку, іншій особі - ОСОБА_2, а також протиправно визнано таким, що втратило чинність, свого попереднього рішення щодо надання їй вказаного дозволу.

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на неї, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини, викладені в позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги поданої апеляційної скарги та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, позивача та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням 13 сесії 5 скликання Ясінянської селищної ради Рахівського району від 20 березня 2008 року № 664 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства групі громадян» було надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3.

Рішенням Ясінянської селищної ради від 17 липня 2013 року № 628 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення щодо посвідчення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства» було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8657 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3, ОСОБА_1, мешканці АДРЕСА_1.

24 березня 2016 року Ясінянська селищна рада рішенням №177 «Про внесення змін в рішення 13 сесії 5 скликання від 20 березня 2008 року №664» внесла зміни у вказане рішення, відповідно до яких було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8178 га для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3, ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_4.

19 липня 2016 року Ясінянська селищна рада своїм рішенням 8 сесії 7 скликання № 233 «Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_1» відмовила ОСОБА_1, мешканці АДРЕСА_1 з питання відміни рішення від 24 березня 2016 року №177 та визнала таким, що втратило чинність рішення 23 сесії 6 скликання від 17 липня 2013 року № 628, яким було надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, яка є предметом позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що оскаржені рішення були прийняті відповідачем в межах повноважень та у встановленому законом порядку, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема, статтею 12 Земельного кодексу України.

Порядок та підстави надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування встановлені главою 19 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною третьою цієї статті також визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні про одержання земельної ділянки зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні та інші матеріали.

Згідно з частиною 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади чт орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 вказаної статті встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини 9 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень. Відмова в наданні такого дозволу повинна бути мотивованою і можлива лише у визначених випадках.

Як видно з матеріалів справи, Ясінянською селищною радою було надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8657 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3. (рішення від 17 липня 2013 року № 628).

На виконання вимог зазначеного рішення Ясінянської селищної ради, у вересні 2015 року ТОВ «Георан» виготовило ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність та у лютому 2016 року вказаний проект землеустрою був погоджений Управлінням Держгеокадастру у Рахівському районі Закарпатської області.

Натомість, Ясінянська селищна рада своїм рішенням, прийнятим на сесії 19 липня 2016 року № 233, визнала таким, що втратило чинність рішення 23 сесії 6 скликання від 17 липня 2013 року № 628, яким було надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою на вищевказану земельної ділянку.

Відповідно до частин першої та другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною десятою статті 59 зазначеного Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

У той же час у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Необхідно зазначити, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, що породжує у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач на виконання рішення Ясінянської селищної ради від 17 липня 2013 року № 628 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення щодо посвідчення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства» вжила усі заходи для підготовки технічної документації та її погодження, відповідне рішення вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому у відповідача були відсутні повноваження щодо визнання його таким, що втратило чинність, що вказує на протиправність рішення Ясінянської селищної ради Рахівського району 8 сесії 7 скликання від 19 липня 2016 року № 233 «Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_1» та наявність підстав для його скасування у вказаній частині.

Що стосується позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішення Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 20 березня 2008 року № 664 щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3, рішення Ясінянської селищної ради від 24 березня 2016 року №177 щодо внесення змін у вищенаведене рішення, а також рішення Ясінянської селищної ради Рахівського району 8 сесії 7 скликання від 19 липня 2016 року № 233 в частині відмови у відміні рішення Ясінянської селищної ради від 24 березня 2016 року №177, то в їх задоволенні слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Системний аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку про відсутність приорітетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує на відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Таким чином, надання ОСОБА_2 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності, безпосередньо не породжує для ОСОБА_1 певних правових наслідків (прав чи обов'язків) і не порушує її прав, оскільки не перешкоджає завершенню процедури відведення земельної ділянки.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2017 року у справі № 305/1625/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ясінянської селищної ради Рахівського району 8 сесії 7 скликання від 19 липня 2016 року № 233 «Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_1» в частині визнання таким, що втратило чинність рішення 23 сесії 6 скликання від 17 липня 2013 року № 628 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8657 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3, громадянці ОСОБА_1, мешканці АДРЕСА_1».

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко
судді О. І. Довга
Л. П. Іщук
Повний текст судового рішення виготовлено 07 серпня 2017 року.