Справа № 804/3722/17
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 р. Справа № 804/3722/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.
при секретарі с/з Максименко Е.М.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача Чорної Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про стягнення одноразової грошової допомоги, -
ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області (надалі - ГУНП в Дніпропетровській області), у якому просив:
2. Стягнути з ГУНП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 05 грудня 2016 року по день винесення постанови по справі, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 212,52 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що у зв'язку зі зміною підстави звільнення зі служби позивач звертався до ГУ НП в Дніпропетровській області з метою отримання недоплаченої суми одноразової грошової допомоги. Проте, згідно листа ГУ НП в Дніпропетровській області № 1/Ш-2336/Бр від 07.05.2017 року кошти на доплату позивачу одноразової грошової допомоги не виділені; у виплаті донарахованої одноразової грошової допомоги відмовлено у зв'язку із відсутністю коштів. Однак, позивач вважає, що згідно з ч.1 ст.9 Закону України №2262-ХІІ має право при звільненні зі служби на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Крім того, посилаючись на норми трудового законодавства, вважає, що стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник ГУНП в Дніпропетровській області проти позовних вимог заперечував, виклавши свої заперечення письмово. В обґрунтування заперечень зазначено, що у зв'язку зі зміною статті звільнення ОСОБА_4 у лютому 2017 року спеціалістами Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі - ДФЗБО) ГУНП в Дніпропетровській області було проведено перерахунок нарахованої йому суми одноразової грошової допомоги при звільненні з 25% на 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та розрахунок донарахованої суми одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 надано до ДФЗБО Національної поліції України. Згідно довідки ДФЗБО Національної поліції України кошти на доплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги не виділено. На запит УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області з даного питання листом ДФЗБО НПУ від 12.04.2017 №1311/29/2/01-17 надано роз'яснення, що відповідно до ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення; здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги поліцейським, у зв'язку зі зміною статті звільнення, нормативними документами не передбачено.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що Наказом ГУНП від 12.09.2016 №253 о/с старшого інспектора-чергового Криворізького ВП КВП ГУНП майора поліції звільнено зі служби з 13.09.2016 за п. 7 ч .1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Визначено стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги 22 роки 06 місяців 16 днів.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 05.12.2016 №344 о/с внесено зміни до наказу ГУНП від 12.09.2016 №253 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) на підставі заяви ОСОБА_4 від 22 листопада 2016 року та свідоцтва про хворобу від 15 листопада 2016 року № 85, виданого Державною установою «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Дніпропетровській області». Стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги визначений такий саме.
У зв'язку зі зміною статті звільнення ОСОБА_4, в лютому 2017 року спеціалістами УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області було проведено перерахунок нарахованої йому суми одноразової грошової допомоги при звільнення з 25% на 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та розрахунок донарахованої суми одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 надано до ДФЗБО Національної поліції України.
Згідно довідки ДФЗБО Національної поліції України кошти на доплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги не виділено. На запит УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області з даного питання листом ДФЗБО НПУ від 12.04.2017 №1311/29/2/01-17 надано роз'яснення, що відповідно до ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення; здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги поліцейським, у зв'язку зі зміною статті звільнення, нормативними документами не передбачено.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію»; порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських передбачені також Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» тощо.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 9 квітня 1992 pоку №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Отже, вказана стаття закону передбачає вичерпний перелік осіб, яким передбачене право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. Зокрема, у разі звільнення особи за станом здоров'я (що має місце у випадку позивача) обов'язковою умовою є отримання права на пенсію станом на час такого звільнення.
Відповідно до абз.7 п."а" ч.1 ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більш.
Відповідно до Наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 05.12.2016 №344 о/с ОСОБА_4 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 13.09.2016 року, стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги 22 роки 06 місяців 16 днів.
З огляду на викладене, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50%, передбачену ч.1 ст. 9 Закону №2262-XII, а відповідні доводи відповідача про відсутність у позивача такого права не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, прямо суперечать зазначеним вище положенням законодавства, у зв'язку з чим не можуть бути взяті до уваги.
Щодо позовної вимоги стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 05 грудня 2016 року по день винесення постанови по справі, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 212,52 грн., слід зазначити наступне.
Так, нормами спеціального законодавства, а саме Законом України "Про Національну поліцію", Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постановами Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, від 11.11.2015 року № 988, якими врегульовані питання звільнення зі служби в поліції; порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських; виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції та не врегульовано питання щодо пропуску строку здійснення виплат при звільненні з поліції.
При цьому суд вважає, що у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі підлягають застосуванню норми трудового законодавства. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 лютого 2015 року в справі № 21-8а15.
Разом з цим, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що норми Кодексу законів про працю (у редакції, чинній на час звільнення позивача, далі - КЗпП України) не можуть бути застосовані.
Дійсно, при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів поліції та у випадку виникнення спорів з цього приводу пріоритетними є норми спеціального законодавства, проте у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, то застосуванню підлягають саме загальні норми законодавства про працю. Таким чином, хоч позивач і проходив службу в органах поліції на неї поширюються загальні норми законодавства про працю в разі відсутності їх у спеціальному законодавстві, що регулювали проходження ним служби.
За наведених обставин, коли нормами Законів України "Про Національну поліцію", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанов Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 та від 11.11.2015 року № 988 не врегульовано порядок проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції та питання щодо пропуску строку здійснення виплат при звільненні з поліції, то згідно з положеннями ст.9 Кодексу адміінстративного судочинства України, необхідно застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.
Так, абзацом 1 частини 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
За змістом ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 в справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
В даному випадку, як установлено судом під час судового розгляду, у день зміни підстави звільнення позивача (05.12.2016 року), належна останньому сума одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 34 650 грн. виплачена не була. Остаточний розрахунок з позивачем ГУНП в Дніпропетровській області станом на дату винесення судового рішення у справі не проведено. Отже, відповідачем допущено порушення строку розрахунку з позивачем при звільненні, що є підставою для виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Такий висновок відповідає змісту постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", зокрема п.20 цієї постанови, яким визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Даний Порядок не містить правил розрахунку середньоденного грошового забезпечення у разі затримки розрахунку з поліцейським, але містить положення щодо розрахунку середньоденного грошового забезпечення у разі виплати грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, яка проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Таким чином, позивачем правильно визначено суму заробітної плати за час затримки розрахунку виходячи з того, що у відповідності до довідки ГУНП в Дніпропетровській області від 31.05.2017 року № 2023, загальна сума доходу ОСОБА_4 за два останні місяці роботи (липень - серпень 2016 року) становить 13 176,32 грн., середньоденна заробітна плата складає 212,52грн.
Таким чином, з ГУНП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 05 грудня 2016 року по день винесення постанови по справі, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 212,52 грн., і що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про стягнення одноразової грошової допомоги - задовольнити повністю.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 05 грудня 2016 року по день винесення постанови по справі, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 212,52 грн.
Постанова набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 04 липня 2017 року

Суддя О.В. Врона