Справа № 810/1675/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року № 810/1675/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Сквирського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі також відповідач-1) про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні.

Протокольною ухвалою суду від 30.05.2017 до участі у справі у якості співвідповідача залучено Сквирський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі відповідач-2).

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 №591 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в ОВС. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 у справі №810/5628/15 вказаний наказ було скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді, з якої її було звільнено.

Оскільки у рамках адміністративної справи №810/5628/15 питання про стягнення з ГУ МВС України в Київській області середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не вирішувалось, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач також зазначає, що у день поновлення його на посаді згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 його було звільнено у запас Збройних Сил України. Водночас остаточного розрахунку у звязку зі звільненням відповідач-1 не провів.

Відповідач-1 проти позову заперечив, зазначивши, що оскільки фактичний розрахунок з позивачем при звільненні здійснено не було, вимоги позивача про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні є передчасними.

Відповідач-2 правом надати письмові заперечення чи пояснення по суті позовних вимог не скористався.

У судове засідання, призначене на 20.06.2017, особи, які беруть участь у справі, не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності уповноважених представників від відповідачів не надходило.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1993 року проходила службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 № 591 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас Збройних Сил України з підстав, визначених пунктами 10 та 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач оскаржив його до суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 у справі №810/5628/15 задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 № 591 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Сквирського районного відділу ОСОБА_1 за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Сквирського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області починаючи з 06.11.2015.

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 23.03.2017 №5 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Сквирського районного відділу (а.с. 16).

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган який розглядає трудовий спір , виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою КМУ від 29.07.1991 №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що у рамках адміністративної справи №810/5628/15 питання стягнення з ГУ МВС України в Київській області на користь позивача середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу судом не розглядалось та рішення з цього приводу прийняте не було.

Беручи до уваги, що незаконність звільнення позивача підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Визначаючись щодо розміру середнього грошового забезпечення, що підлягає стягненню на користь позивача у звязку з незаконним звільненням, суд виходив з наступного.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області від 29.05.2017 №9316/109/1006/22101, загальна сума нарахованого позивачеві грошового забезпечення за вересень та жовтень 2015 року становить 6744,72 грн. (3419,44+3325,28) (а.с. 36).

Кількість календарних днів, за які позивачу нараховане грошове забезпечення, складає 61 день: 30 днів у вересні 2015 року та 31 день у жовтні 2015 року.

Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 110,57 грн. (6744,72/61).

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача складає 446 днів та обраховується починаючи з першого дня після звільнення з 07.11.2015 по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто по 25.01.2017.

При цьому судом було враховано, що грошове забезпечення за вересень-жовтень 2015 року позивачу виплачувалось за роботу повний календарний місяць (без вихідних днів), тому при обчисленні тривалості вимушеного прогулу суд виходив з кількості календарних днів, що минули з 06.11.2015 по 25.01.2017.

Враховуючи, що спір про поновлення позивача на роботі розглядався понад один рік з причин, що не повязані з винними діями позивача, середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, у звязку з незаконним звільненням підлягає стягненню за весь період вимушеного прогулу (446 днів) та становить 49314,22 грн. (110,57х446).

Згідно абзацу 2 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Таким чином, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму отриманої допомоги по безробіттю за відповідний період.

Судом встановлено, що наказом Сквирського районного центру зайнятості від 20.11.2015 №НТ151120 позивачеві було надано статус безробітного, а наказом від 24.11.2015 №НТ151124 призначено допомогу по безробіттю.

Згідно довідки Сквирського РЦЗ від 26.04.2017 №68, позивачу виплачено 18383,65 грн. допомоги по безробіттю, отже сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 30930,57 грн. (49314,22 грн. - 18383,65) (а.с. 68).

Щодо вимог позивача про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 у частині поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Статтею 236 Кодексу законів про працю передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як вже було встановлено судом, позивача поновлено на роботі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017.

Відповідно до частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Суд зазначає, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 була проголошена у відкритому судовому засіданні, а відтак набрала законної сили з моменту її проголошення та є обовязковою для виконання.

Як вбачаться з матеріалів справи, фактично постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 у справі №810/5628/15 ГУ МВС в Київській області було виконано лише 24.03.2017, шляхом видання наказу від 24.03.2017 №5 о/с про поновлення позивача на роботі (а.с. 16).

Таким чином, відповідач-1 виконав постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 про поновлення позивача на роботі із затримкою у 57 календарних днів.

Отже, відповідач-1 зобовязаний сплатити позивачеві 6302,49 грн. середнього грошового забезпечення за час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 (110,57 х 57).

З приводу вимог позивача про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ МВС України від 24.03.2017 №7о/с ОСОБА_1 відповідно до пункту 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено зі служби у запас Збройних Сил України (у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи, виконавчої влади (установи, організації) (а.с. 17).

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки відповідачем-1 виплата належних позивачеві при звільненні сум здійснена не була, тобто відсутній факт остаточного розрахунку, вимоги позивача про стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час затримки розрахунку є передчасними.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З урахуванням викладеного, постанова суду про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 37233 (тридцять сім тисяч двісті тридцять три) грн. 06 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.06.2017.