Справа № 336/465/17(2-а/336/90/17)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2017 рокусправа № 336/465/17(2-а/336/90/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року позивачка звернулася з позовом до суду, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо виплати їй пенсії за вислугою років нижчої від прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2017 року визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про відмову ОСОБА_1 здійснити перерахунок та підвищити розмір пенсії до рівня діючого прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, оформлене листом № 6/Б-1 від 11.01.2017 року.

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя провести перерахунок та виплатити різницю між прожитковим мінімумом, для осіб, які втратили працездатність, та виплаченою ОСОБА_1 пенсії за період з 1 січня 2017 року по день винесення рішення у справі.

Не погодившись з рішенням суду, Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач з 10.04.2014 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, розмір якої становить 1074,86 грн.

На звернення позивача щодо перерахунку пенсії у відповідності до показника встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідач листом № 6/Б-1 від 31.01.2017 року повідомив, що розмір пенсії на рівні прожиткового мінімуму встановлюється для осіб, які втратили працездатність та наявності у жінок страхового стажу 30 років. За відсутності страхового стажу 30 років, розмір пенсії визначається пропорційно наявному страховому стажу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з висновків Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях по справі „Проніна проти України" № 63566/00 від 18.07.2006 та по справі «Петриченко проти України» №2586/07 від 1207.2016 року констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ст. 46 Конституції України гарантує громадянам України право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі, зокрема, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Отже, однією із умов соціального захисту громадян є повна, часткова або тимчасова втрати працездатності.

Частина 3 цієї статті Конституції України передбачає, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вказана гарантія громадян на соціальний захист розкрита у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено принципи, засади та механізм призначення та виплати пенсій.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Право на отримання пенсій передбачено, в тому числі, громадянам України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (стаття 8 Закону).

Положеннями ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили дієздатність, визначеного законом.

Аналіз вказаних норм Закону свідчить, що набуттю права на отримання пенсії передує виконання особою умов, а саме досягнення віку та наявності мінімального страхового стажу.

В той же час, мінімальний розмір пенсії за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили дієздатність встановлюється особам, які мають відповідний страховий стаж (жінки 30 років).

Матеріали справи свідчать, що позивачка не досягла пенсійного віку та не має страхового стажу, встановленого частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Її страховий стаж складає 22 роки.

Отже, вона не відноситься до непрацездатних осіб та не виконала умови ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо наявності страхового стажу 30 років.

За таких обставин доводи позивачки щодо невідповідності її пенсії ст. 46 Конституції безпідставні.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінет Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» № 265 від 26.03.2008 року встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім інвалідів I та II груп (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Відповідно до розрахунку, проведеного органом пенсійного забезпечення позивачці була розрахована пенсія в розмірі 652,34 грн. З огляду на розмір пенсії позивачки, який не досягав 949 грн. її пенсія була визначена пропорційно її страховому стажу та прожитковому мінімуму та її розмір склав 924,86 грн., а з надбавкою на дітей в розмірі 150 грн. - 1074,86 грн.

Доводи позивачки та відповідні мотиви суду першої інстанції щодо застосування практики Європейського суду з прав людини, а саме рішень від 18.07.2006 року по справі Проніна проти України" № 63566/00 від 18.07.2006 та по справі «Петриченко проти України» №2586/07 від 12.07.2016 року не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказаними рішеннями ЄСПЛ встановив порушення ст. 6 Конвенції, що стосується мотивування судового рішення, під час якого суд повинен надати відповідь на головні аргументи сторін.

Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на субсидіарну роль Європейського суду з прав людини, останній у цитованих судом першої інстанції рішеннях не встановлював права осіб, що знаходяться під юрисдикцією України, на пенсію в розмірі не нижче прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2017 р. - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим