Справа № 509/1858/17
Суддя: Гандзій Д. М.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/1858/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції та інспектора УПП у м. Одесі лейтенанта поліції Попеску М.О. про визнання неправомірними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення і закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

25 травня 2017 року, ОСОБА_1, звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, в якому просив суд, визнати незаконними і неправомірними дії інспектора УПП у м. Одесі лейтенанта поліції Попеску М.О. при складанні постанови серії ЕAA № 099322 від 15.05.2017 р. про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ст. 122 ч. 2 КУпАП, зафіксованого не в автоматичному режимі та визнати недійсною і скасувати вказану постанову, закривши провадження по справі у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні, позивач повністю підтримав позов.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки з викликом до суду, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надав, що у відповідності до приписів ст. 128 КАСУ, не є перешкодою для розгляду справи по суті (а.с. 18).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, а також відеозаписи, зафіксовані на нагрудну камеру інспектора поліції, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 70 КАСУ, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 71 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно - є одним з доказів по справі, у зв'язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Відповідно до умов статті 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за внутрішнім переконанням, заснованому на всебічному, повному та об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Статтею 256 КУпАП передбачено - у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності - роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 276 КУпАП передбачено - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 121-126 цього Кодексу, можуть також розглядатись за місцем обліку транспортних засобів або місцем проживання порушників.

Отже, з огляду на викладене, для провадження у справах про адміністративні правопорушення, характерним є специфічний вид доказу - безпосереднє спостереження осіб, уповноважених на складення протоколу про адміністративні правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються у протоколі про адміністративне правопорушення (в даному випадку органи Національної поліції України).

Частиною 5 статті 258 КУпАП передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу - та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих не в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 5-рп/2015 від 26.05.2015 рок у по справі № 1-11/2015 - положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Рішення Конституційного Суду України підлягає опублікуванню у "Віснику Конституційного Суду України" та в інших офіційних виданнях України.

Відповідно до висновків, викладених у даному рішенні, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Такий висновок ґрунтувався на тому, що до переліку адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, не відносяться правопорушення передбачені ст. 122 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, зокрема (№ 888-VIII (888-19) від 10.12.2015 р.) - в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР за ст. 122 КУпАП на місці вчинення такого правопорушення, без складення протоколу у справі про адміністративне правопорушення, навіть, якщо особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається щодо правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих не в автоматичному режимі.

Також, відповідно ідо п. 5 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання : 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до п. 11.5 ПДР України - на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

В судовому засіданні встановлено та підтверджується оскаржуваною постановою про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ст. 122 ч. 2 КУпАП, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕAA № 099322 від 15.05.2017 р., що 15.05.2017 р. о 13:45 год., ОСОБА_1, керуючи а/м марки «КІА Ceed», д/н НОМЕР_1, на 450 км. автодороги «Київ-Одеса» с. Дачне, рухався по дорозі для автомобілів з двома та більше смугами для руху Т.З. у крайній лівій смузі при вільних правих смугах, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч або розворот, чим порушив п. 11.5 ПДР, а саме порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку (а.с. 5).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджував, що при вищевказаних подіях, він рухався у лівій смузі автодороги, маючи намір здійснити розворот з напрямком в протилежну сторону, нібито для здійснення фотосесії пейзажів на узбіччі дороги. Однак, оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудної камери ІПП судом було встановлено, що при спілкуванні інспектора поліції з позивачем, останній жодним чином не повідомив інспектора про свої наміри розвороту на своєму автомобілі під час руху у крайній лівій смузі руху, а тому суд вважає вказані посилання позивача хибними і неналежними доказами по справі в розумінні ст.ст. 70,71 КАСУ, а тому до уваги їх не приймає як безпідставні.

Крім цього, з вказаного відеозапису вбачається, що під час складання оскаржуваного протоколу інспектором поліції, з боку позивача (правопорушника) - не поступило будь-яких зауважень з приводу не роз'яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, як він стверджував в судовому засіданні, вважаючи порушеними свої права, наполягаючи на тому, що відповідачами було умисно надано до суду неповний відеозапис. Однак, суд звертає увагу на те, що докази по справі досліджуються судом безпосередньо у судовому засіданні, і суд оглядав саме ті відеозаписи, які були надані в розпорядження суду відповідачами. Будь-яких інших відеоматеріалів суду надано не було, а тому вони досліджувались і оцінювались на рівні з іншими доказами, а тому дії працівника поліції під час складення оскаржуваної постанови - суд вважає законними і такими, що відповідають приписам і нормам КУпАП.

Твердження позивача з приводу недоведеності його вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП за порушенням і невиконанням позивачем вимог п. 11.5 ПДР України - суд до уваги не приймає, з урахуванням вимог ст.ст. 70,71 КАСУ щодо належних та допустимих документальних доказів по справі, які позивачем суду не надано, і відповідно, суд виходить з позиції позивача, який вважає себе таким, що не скоював адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП, яка нічим іншим, крім його слів не підтверджена, а зі змісту постанови, в якій робітником поліції було чітко визначена суть правопорушення позивача, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що позивач при складенні оскаржуваної постанови - не надав будь-яких письмових пояснень з приводу його непричетності (невинуватості) до зазначеного адміністративного правопорушення, тобто не скористався своїм правом, наданим йому ст. 268 КУпАП щодо надання особистих пояснень, надання доказів, заявляти клопотання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Співвідносячи положення статей 33,280 КУпАП, враховуючи те, що санкції правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є абсолютно визначеними, суд дійшов висновку, що при складенні оскаржуваної постанови, робітником поліції було визнано ОСОБА_1 винним за ст. 122 ч. 2 КУпАП законно з накладенням на нього штрафу у визначеному законом розмірі 425 грн.

З чого випливає, що інспектор патрульної поліції врахував всі обставини, необхідні для розгляду справи, та абсолютно правомірно виніс постанову та наклав стягнення на правопорушника.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність і необґрунтованість адміністративного позову ОСОБА_1, в задоволенні якого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 222,247,251,256,276,280,293 КУпАП, ст.ст. 7-12,70,71,77,160-163,171-2 КАС України, ПДР, Законом України «Про Національну поліцію», суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції та інспектора УПП у м. Одесі лейтенанта поліції Попеску М.О. про визнання неправомірними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення і закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Гандзій Д.М.