Справа № 181/369/17(2-а/181/13/17)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2017 рокусправа № 181/369/17(2-а/181/13/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати неправомірними рішення відповідача № 3540/15/18 від 21.04.2017 року щодо відмови у включенні до стажу роботи посаді монтера колії магістральних залізниць, постійно зайнятим на поточному утриманні колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів з 22.02.1993 року по 17.06.2013 року, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зобов'язати відповідача включити цей період у стаж його роботи та призначити пенсію із 17.10.2016 року.

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 540/15/18 від 21 квітня 2017 року щодо відмови включити до стажу період роботи ОСОБА_1 на посаді монтера колії магістральних залізниць постійно зайнятого на поточному утриманню колії та штучних споруд на дільницях магістрального руху із інтенсивним рухом поїздів з 22 лютого 1993 року по 17 червня 2013 року, тобто 20 років 3 місяці, що дає йому право, відповідно до п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років.

Зобов'язано Першотравенське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області включити до стажу період роботи ОСОБА_1 на посаді монтера колії магістральних залізниць постійно зайнятого на поточному утриманню колії та штучних споруд на дільницях магістрального руху із інтенсивним рухом поїздів з 22 лютого 1993 року по 17 червня 2013 року, тобто 20 років 3 місяці, та призначити пенсію з 19 квітня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою Першотравенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову по справі, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у Павлоградській дистанції колії з 03 травня 1990 року по 17 червня 2013 року (звільнений з ВСП «Павлоградська дистанція колії» за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України, наказ №218/ОС від 17 червня 2013 року). Загальний стаж роботи на підприємстві складає 23 роки 1 місяць 20 днів. З 22 лютого 1993 року ОСОБА_1 працював монтером колії на дільниці Красноармійськ-Павлоград-1, яка не є інтенсивною.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обставини наявності достатнього стажу для призначення позивачу пенсії на підставі пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" були встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому вони не підлягають доказуванню.

Так, суд першої інстанції вважає встановленими рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська № 203/3850/14-ц від 07 червня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року, наступні обставини.

Позивача наказом № 183 від 03 травня 1990 року прийнято на посаду тракториста 8-го околотку, а наказом № 90 від 22 лютого 1993 року ОСОБА_1 переведено на посаду монтера колії 3-го розряду 8-го околотку на Павлоградській дистанції (ділянці) шляху залізничного сполучення (дільниця сполученням Павлоград-1 Красноармійськ Придніпровської залізниці).

Відокремленим структурним підрозділом «Павлоградська дистанція колії» ДП «Придніпровська залізниця» видано уточнюючі довідки працівникам Павлоградської дистанції колії у період з 1992 по 2013 роки, з якими працював ОСОБА_1, які надані управлінням Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровської області, Петропавлівського району Дніпропетровської області, у м. Першотравенськ та у м. Павлоград. Це підтверджувалося показаннями свідків про одержання ними таких довідок у 1996, 1999, 2001, 2003, 2006, 2009, 2011-2013 роках.

Державне підприємство «Укрзалізниця» протягом тривалого часу, з моменту дії постанови КМУ №583 від 19 жовтня 1992 року, не надавало ніяких рекомендацій саме на галузевому рівні.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивач 19.04.2017 року звернувся із заявою, складеною у довільній формі, до відповідача, в якій просив призначити йому пенсію за вислугою років на підставі статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та додав копії паспорту, трудової книжки, рішень судів: Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2016 року, Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року, ВССУ від 30.01.2017 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 року.

Відповідачем 21.04.2017 року була надана відповідь на це звернення, в якій зазначено про відсутність документів, що підтверджують стаж роботи, який дає право на достроковий вихід на пенсію, а також вирішення судами спору щодо зарахування стажу роботи з 22.02.1993 року по 17.06.2013 року як такого, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Судом апеляційної інстанції у відповідача були витребувані рішення та документи на підставі яких було вирішено звернення позивача від 19.04.2017 року, проте вони не були надані, тому суд вирішує спір на підставі наявних в справі документів.

Вирішуючи справу по суті, суд апеляційної інстанції виходить з того, що позивач вперше звернувся до відповідача про призначення пенсії за вислугу років у жовтні 2013 року та йому було відмовлено у її призначені, з огляду на те, що в довідці відокремленого структурного підрозділу «Павлоградська дистанція колії» ДП «Придніпровська залізниця» було вказано на відсутність у позивача права на пенсію за вислу років, оскільки колія дільниці Красноармійськ - Павлоград-1, на якій ОСОБА_1 працює монтером, за діючим графіком руху, дільниця не є інтенсивною.

Не погоджуючись з такими висновками, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду в порядку цивільного судочинства, оскаржуючи документи ДП «Придніпровська залізниця» № НЗЛ8/53 від 01.03.2006 року та № ДОС-20/248 від 02.04.2012 року, які за висновками суду не є розпорядчими документами, а є супровідними листами, якими направлялися таблиці з довідковими даними щодо інтенсивності руху певних дистанцій (дільниць) шляху залізничного сполучення Придніпровської залізниці. З огляду на те, що вказані документи не можуть бути предметом самостійного судового спору, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року в задоволені позову було відмовлено.

В наступному, посилаючись на обставини вказаної справи, позивач звернувся до Межівського районного суду Дніпропетровської області з вимогами, аналогічними вимогам у цій справі з відмінністю в частині дати та номеру рішення УПФУ в Межівському районі Дніпропетровської області, що оскаржується (№ 2564/05/15 від 17.10.2013 року).

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року позовні вимоги були задоволені, але в наступному ця постанова була скасована постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 року із висновком, що визначення наявності у позивача права на пенсію за вислугою років належить до дискреційних повноважень відповідача, які суд першої інстанції безпідставно перебрав на себе.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що другою частиною предмету спору, за яким Кіровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення від 07.06.2016 року була бездіяльність щодо видачі довідки на підтвердження наявності трудового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах. За результатами розгляду цих вимог суд прийняв рішення про відмову в їх задоволенні з огляду на неконкретне формулювання позовної вимоги, що унеможливлювало її належне виконання.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказуючи мотиви відмови в задоволенні позовних вимог рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2016 року (невірно вибраний спосіб захисту порушеного права) зазначив про відсутність у позивача іншого способу захисту порушеного права.

Слідуючи цьому висновку суд першої інстанції з посиланням на положення ст. 72 КАС України (встановлення рішенням суду обставин наявності у позивача стажу для призначення пенсії за вислугу років, яке набрало законної сили) визнав рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років протиправним та зобов'язав останнього зарахувати період роботи позивача до пільгового та призначити пенсію за вислугою років.

Проте, такі висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, застосування положень ч. 1 ст. 72 КАС України можливо лише в разі встановлення судовим рішенням обставини певних обставин, які стосуються тих же самих осіб чи іншої особи, щодо якої встановлені ці обставини.

Між тим, суд першої інстанції перелічуючи обставини, встановлені рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2016 року не зверну уваги, що вони викладені в описовій частині рішення суду, та відповідно не можуть відноситися до висновків суду, а отже не можуть відноситися до обставин, встановлених рішенням суду, доказування яких у інших справах не потребується.

Щодо осіб, відносно яких встановлено ці обставини, то слід зазначити, що обставини, які встановлювалися Кіровським районним судом м. Дніпропетровська стосувалися органу пенсійного забезпечення лише опосередковано.

В той же час позивач, маючи двох представників, не був позбавлений можливості звернутися у цивільному порядку до суду з вимогами про витребування у свого роботодавця довідки про характер виконуваємої ним роботи за певний проміжок часу, що відповідає фактичним умовам його праці та яка б відповідала вимогам п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637. Ця можливість не втрачена і на цей час.

Крім того, вирішуючи справу суд першої інстанції ухилився від аналізу підстав відмови позивачу у призначені пенсії, суть якої зводилася до ненадання позивачем достатніх документів, що характеризують умови його роботи та відповідність цих умов, вказаним в пункті "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За відсутності таких документів відповідач не визначав кількість наявних у позивача років стажу для визначення права на пенсію за пунктом "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та загального трудового стажу позивача.

Матеріали справи свідчать, що позивачем документи, що підтверджують характер його роботи, крім трудової книжки, до органу пенсійного фонду не надавалися. А трудова книжка не містить достатніх даних для визначення трудового стажу, який відповідає вимогам п. «а» ст.55 «Про пенсійне забезпечення».

Відсутність таких документів унеможливлює перевірку судом правильності висновків органу пенсійного забезпечення щодо права позивача на пенсію за вислугу років.

Норми пункту "а" ст. 55 Закону України " передбачають, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Відповідно до абзацу 14 Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 583 від 12.10.1992 року віднесено до Списку монтерів колії магістральних залізниць, зайнятих на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів.

Проте, з огляду на ненадання позивачем достатніх документів, що характеризують умови його роботи, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження органу, до повноважень якого віднесено право визначення права на пенсію.

Таким чином, враховуючи що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 р. - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова виготовлена 31.07.2017 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим