Справа № 826/16383/14
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року м. Київ К/800/14838/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.,

при секретарі Івановій Н.П.,

за участю:

позивача ОСОБА_4,

провівши в відкритому судовому засіданні касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - ГУ МВС України в Київській області) про скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просив:

- скасувати наказ ГУ МВС України в Київській області № 1998 від 20 вересня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення);

- скасувати наказ ГУ МВС України в Київській області № 898 о/с від 24 вересня 2014 року «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «є» Положення з 24 вересня 2014 року;

- поновити його на службі в ГУ МВС України в Київській області на посаді майора міліції старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець»;

- зобов'язати ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2014 року по день поновлення на посаді.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року, в задоволені позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що наказом ГУ МВС України в Київській області від 12 червня 2014 року № 464 о/с ОСОБА_4 призначено з іспитовим терміном до одного року та з встановленням згідно постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 (наказ від 31грудня 2007 року № 499) надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмір 50% та підвищення посадового окладу на 15% за роботу в підрозділі спеціального призначення, на посаду старшого інспектора БПСМОП «Миротворець», який є структурним підрозділом ГУ МВС України в Київській області з 30 травня 2014 року.

18 вересня 1999 року позивач прийняв Присягу працівника органів внутрішніх справ України.

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 11 липня 2014 року № 1384 дск для виконання особовим складом завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції з 11 липня 2014 року, зокрема, ОСОБА_4 у складі БПСМОП «Миротворець» відряджено у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей до міста Костянтинівка Донецької області до особливого розпорядження.

Наказом ГУ МВС України в Київській області № 1998 від 20 вересня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників БПСМОП «Миротворець» Головного управління за порушення службової дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, неухильного виконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, а саме: статті 10 Закону України «Про міліцію», Статуту патрульно-постової служби міліції, затвердженого наказом МВС України від 28 липня 1994 року № 404, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 вересня 1994 року за № 213/423, наказу ГУ від 17 липня 2014 року № 652 о/с дск, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, керуючись статтями 2, 5, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, старшого інспектора БПСМОП «Миротворець» ГУ МВС України в Київській області майора міліції ОСОБА_4, звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «е» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення).

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 24 вересня 2014 № 898 о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4, старшого інспектора БПСМОП «Миротворець», звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «е» Положення (за порушення дисципліни).

Підставою для прийняття вказаних наказів став висновок службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУ МВС України в Київській області від 28 серпня 2014 року № 1799, щодо прибуття 22 серпня 2014 року до приміщення ГУ окремих працівників БПСМОП «Миротворець» ГУ із розпорядження керівництва антитерористичної операції без відповідних розпорядчих документів МВС України, відповідно до якого встановлено, що знаходячись за місцем дислокації, а саме: на території стадіону «Авангард» по вулиці Енгельса в місті Дзержинськ Донецької області 20 серпня 2014 року командиру БПСМОП «Миротворець» ГУ МВС України в Київській області полковнику міліції ОСОБА_5 від керівництва Штабу АТО надійшла вказівка про зміну місця дислокації, про що останній оголосив особовому складу батальйону, однак де саме буде нове місце дислокації не повідомив. Деякі працівники батальйону почали обурюватись, оскільки в той час мала відбутись ротація, а зміна місця дислокації мала відбутись на невизначений час. Того ж дня командир батальйону ОСОБА_5 роз'яснив усьому особовому складу батальйону, що наказ про передислокацію надає не він, а керівництво Штабу АТО і у зв'язку з тим, що особовий склад відряджений в зону проведення АТО, то повинні повністю виконувати накази керівництва АТО. Однак дана розмова позитивного результату не дала, обурення від частини особового складу продовжувалось, тому ОСОБА_5 було прийнято рішення про те, що небажаючі виконувати його вказівки та вказівки керівництва Штабу АТО можуть писати рапорти про їх бажання та лишати підрозділ. У подальшому частина особового складу батальйону, яка виявила бажання покинути зону АТО, написали рапорти з різним змістом, які було передано ОСОБА_5 на розгляд. 22 серпня 2014 року з міста Дзержинськ Донецької області до міста Києва на автобусі виїхали працівники батальйону, які написали рапорти, а також ті, які відповідно до медичних довідок були направлені до медичних установ для проходження медичного обстеження, зокрема, 21 серпня 2014 року позивачем подано рапорт на ім'я начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області ОСОБА_6 про звільнення його з БПСМОП «Миротворець» та направлення до ГУ МВС України в Київській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ.

На вказаному рапорті командиром батальйону полковником міліції ОСОБА_5 накладено резолюцію: «Клопочу по суті рапорту. Прошу звільнити як такого, що не пройшов випробувальний термін».

В матеріалах службового розслідування наявні письмові пояснення позивача, в яких зазначено, що він в першій частині липня 2014 був відряджений до зони АТО. У період з 18 серпня 2014 року по 21 серпня 2014 року він перебував на блок-посту № 7. Прибувши на пункт постійної дислокації, що був розташований в місті Дзержинськ Донецької області, до нього було доведено, що ті, хто не хоче більше проходити службу у БПСМОП «Миротворець», можуть написати рапорти. У зв'язку з виниклими сімейними обставинами, а також враховуючи, що позивач був добровольцем, ним було подано рапорт на переведення його до іншого підрозділу ОВС. Позивач здав зброю, амуніцію, після чого командир батальйону построїв тих, хто подав рапорти, в тому числі позивача, зачитав список, проінструктував та визначив старшого даної групи капітана міліції ОСОБА_7 та повідомив про необхідність повідомлення його про прибуття до міста Києва, що і було зроблено.

В ході проведення службового розслідування також враховано пояснення командира батальйону «Миротворець» ОСОБА_5, відповідно до яких, 20 серпня 2014 року він отримав наказ про передислокацію вказаного батальйону до міста Іловайськ. Про вказаний наказ ним доведено до відома командирів 1, 2 та 3 роти, а також помічника командира батальйону по матеріально-технічному забезпеченню. Після цього, командири рот доповіли, що деякі працівники відмовляються виконувати наказ про передислокацію та висловили бажання написати рапорти про звільнення. Бесіда з вказаними працівниками про необхідність дотримання Присяги працівниками органів внутрішніх справ та виконання наказів, проведена ним особисто у той же день, до позитивних результатів не призвела. Наступного дня продовжено розмову з працівниками, до яких доводилася інформація, що їх вчинок є ганебним для працівників міліції, покинувши зону проведення АТО, вони порушать службову дисципліну та будуть притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Дана розмова також не дала позитивного результату й працівники бажали покинути зону АТО, тобто покинути місце несення служби. Про дану подію командир батальйону ОСОБА_5 поінформував керівництво, полковника міліції ОСОБА_8 та начальника ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_6, у зв'язку з чим, куратором від АТО наказано з метою уникнення крадіжки зброї та спеціальних засобів, зібрати у всіх працівників, які виявили бажання покинути зону АТО, їх табельну вогнепальну зброю, боєприпаси та спецзасоби. Також з метою обліку осіб, які виявили бажання покинути зону АТО, він наказав подати відповідні рапорти, де зазначити причини залишення зони АТО, а також для того, щоб зазначені працівники не роз'їхались у невідомому напрямку, визначив старшого, для супроводу на автобусі даних працівників до міста Києва, які 22 серпня 2014 року вночі вирушили до міста Києва.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що факт порушення позивачем службової дисципліни, який виразився у невиконанні та ігноруванні наказу командира БПСМОП «Миротворець» ОСОБА_5 про зміну місця дислокації, самовільному залишенні зони АТО та поверненні до міста Києва підтверджено матеріалами справи та є дисциплінарним проступком несумісним з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ, а застосоване дисциплінарне стягнення відповідає характеру та тяжкості вчиненого порушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів з огляду на таке.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року №565-XII «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) та Положенням.

Відповідно до статті 1 Закон №565-XII міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Як встановлено судами, по факту порушення позивачем службової дисципліни відповідачем, у встановлений законом строк проведено службове розслідування, яким встановлено, що позивач до розгляду рапорту по суті покинув місце розташування батальйону не отримавши на це відповідного особливого розпорядження та не виконавши наказ безпосереднього командира про передислокацію батальйону, самовільно залишив зону АТО (місце несення служби), чим порушив вимоги статті 10 Закону України «Про міліцію», Статут патрульно-постової служби міліції, затверджений наказом МВС України від 28 липня 1994 року № 404, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 6 вересня 1994 року за № 213/423, Наказ ГУ від 17 липня 2014 року № 652 о/с.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки відповідач приймаючи спірні накази діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, якщо визнає, що при їх ухваленні суди не порушили норми матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування прийнятих ним рішень відсутні.

Керуючись статтями 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

С.В. Головчук

Ю.К. Черпак