Справа № 243/4501/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мірошниченко Л.Є.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року справа № 243/4501/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року у справі № 243/4501/17 за позовом ОСОБА_2 до Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

17 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, обґрунтувавши свої вимоги тим, що в період з 02.04.1993 року до 13.12.2016 року позивач працював суддею, заступником голови Перевальского районного суду Луганської області, суддею апеляційного суду Донецької області. 14.12.2016 року на підставі Рішення Вищої ради юстиції за № 3086/0/15-16 від 08.12.2016 року наказом голови апеляційного суду Донецької області № 4111 к від 13.12.2016 року позивач був звільнений з займаної посади у зв'язку з виходом у відставку згідно пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України. 14.12.2016 року він звернувся до Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Згідно до протоколу відповідача № 6416 від 19.12.2016 року вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці мені призначено в розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. В протоколі до розпорядження зазначено, що загальний трудовий стаж (повний) складає 39 років 0 місяців 26 днів. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж 23 роки 8 місяця 11 днів. Відповідач допустив помилку при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86%, взявши для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді 23 роки 8 місяців 11 днів. Не зарахував стаж роботи на посаді слідчого 4 рік 9 місяців 22 дні. Між тим, згідно до ч. 4 ст. 43 Закону України « Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ ( з відповідними змінами і доповненнями), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України зараховується також стаж роботи на посадах слідчих за умови наявності у цих осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Крім того, відповідач не узяв до уваги те, що наказом голови апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2012 року за № 385к з 04 листопада 2012 року позивачу встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить 30 років. На звернення позивача про перерахунок призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці з 86% на 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, 13.05.2017 року отримав від позивача відмову. Вважає дії відповідача незаконним та не правомірними. У зв'язку з наведеним просив суд: визнати неправомірною відмову Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про перерахунок призначеного ОСОБА_2 довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області зарахувати позивачу, до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи на посаді слідчого, старшого слідчого з 10.06.1988 року до 01.04.1993 року; зобов'язати Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити позивачу перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 14.12.2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року у справі № 243/4501/17 позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про перерахунок призначеного ОСОБА_2 довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов'язано Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи на посаді слідчого, старшого слідчого з 10.06.1988 року до 01.04.1993 року. Зобов'язано Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 01.05.2017 року з урахуванням раніше здійснених виплат. В задоволенні решти частини заявлених вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем та відповідачем подані апеляційні скарги. Позивач в апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції в частині зобов'язання періоду перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання з 01.05.2017 року скасувати. Ухвали в цій частині нове рішення, яким зобов'язати Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 14.12.2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Відповідач в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено на порушення судом першої інстанції ст.ст. 185, 186 КАС України. Текст апеляційної скарги дублює текс заперечень на позовну заяву без зазначення у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що в період з 02.04.1993 року до 13.12.2016 року ОСОБА_2 працював суддею, заступником голови Перевальского районного суду Луганської області, суддею апеляційного суду Донецької області. 14.12.2016 року на підставі Рішення Вищої ради юстиції за № 3086/0/15-16 від 08.12.2016 року наказом голови апеляційного суду Донецької області № 4111 к від 13.12.2016 року позивач був звільнений з займаної посади у зв'язку з виходом у відставку згідно пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України(а.с.7-9).

14.12.2016 року позивач звернувся до Слов'янського об'єднаного УПФ України в Донецькій області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Згідно до протоколу відповідача № 6416 від 19.12.2016 року вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_2 призначено в розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді (а.с.17), загальний трудовий стаж ОСОБА_2 (повний) складає 39 років 0 місяців 26 днів. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж 23 роки 8 місяця 11 днів.

Відповідно до Наказу голови апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2012 року за № 385к з 04 листопада 2012 року позивачу встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить 30 років (а.с.10).

На звернення позивача від 05.05.2017 року про перерахунок призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці з 86% на 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, враховуючи стаж роботи позивача на посадах слідчого та старшого слідчого Перевальського РВ УВС Луганської області 04 роки 09 місяців 22 дні (а.с.7-9,12), останній отримав рішення Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області №23 від 13.05.2017 року про відмову в перерахунку пенсії (а.с.20).

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України,закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Для визначення стажу роботи на посаді судді (який отримав статус судді до 30.07.2010 року) для отримання права на відставку та для отримання довічного грошового утримання слід керуватися пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43Закону України «Про статус суддів» (Закон втратив чинність 30.07.2010 року ;стаття 43 Закону України «Про статус суддів» втратила чинність 01.01.2011 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Відповідно до ст.ст.129,130 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», при обчисленні стажу роботи на посаді судді для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, слід керуватися положеннями частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів».

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI(редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Слід зазначити, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року № 21-664а15.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно статті 64 Конституції України,конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей21,22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VIнезалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VIу редакціїЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VIв редакціїЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Відповідно до статті 126 Конституції України,незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З трудової книжки вбачається, що стаж роботи позивача на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 28 років 06 місяців 02 дні.

У зв'язку з чим, відповідно до частини 3статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI(в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2%, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1ст. 71 КАС України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 80% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період роботи на посаді слідчого, старшого слідчого з 10.06.1988 року по 01.04.1993 року, порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016,Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI(в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахунок призначеної пенсії здійснюється з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Встановлено, що із заявою про перерахунок пенсії позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача 05.05.2017 року, тому право на перерахунок призначеної пенсії у нього виникло саме з 01.05.2017 року.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на те, що в даному випадку позивач просив не перерахувати призначене йому довічне грошове утримання, а усунути порушене його право, яке мало місце при призначенні довічного грошового утримання, саме 14.12.2016 року.

Тому на думку колегії суддів, судом першої інстанції помилково застосовано вимоги ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції слід змінити.

В абзаці першому резолютивної частини постанови слово «частково» змінити словом «повністю». В абзаці четвертому резолютивної частини постанови слова та цифри « з 01.05.2017 року» замінити словами та цифрами « з 14.12.2016 року»

Абзац шостий резолютивної частини рішення виключити.

Відповідно до п.1.ч.1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни судового рішення є правильне по суті вирішення справи, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст.195-197, п.2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ст.ст. 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року у справі № 243/4501/17 за позовом ОСОБА_2 до Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року у справі № 243/4501/17 - змінити. В абзаці першому резолютивної частини постанови слово «частково» змінити словом «повністю». В абзаці четвертому резолютивної частини постанови слова та цифри « з 01.05.2017 року» замінити словами та цифрами « з 14.12.2016 року»

Абзац шостий резолютивної частини рішення виключити.

В решті постанову залишити без змін. Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок