Справа № 760/21263/16-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Солом'янського районного суду м.Києва від 31 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора 10 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Києві лейтенанта поліції Колядича Івана Леонідовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 31 травня 2017 року адміністративний позов задоволено, визнано дії інспектора 10 роти 1 батальйону УПП в м.Києві лейтенанта поліції Колядича І.Л. щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП протиправними, скасовано постанову серії АР №277711 від 14 серпня 2016 року винесену інспектором патрульної поліції 10 роти 1 батальйону УПП в м.Києві лейтенантом поліції Колядичем І.Л. про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП в розмірі 425,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що 14 серпня 2016 року позивач керував транспортним засобом без посвідчення водія, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування постанови серії АР №277711 від 14 серпня 2016 року про накладення адміністративного стягнення та визнання дій відповідача протиправними.

Позивач про дату, час і місце слухання справи в розумінні вимог КАС України повідомлений належним чином, до суду апеляційної інстанції не з'явився. Клопотання представника позивача щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з його участю в іншому судовому засіданні не підлягає задоволенню з огляду на відсутність належних доказів щодо поважності причин неявки до суду апеляційної інстанції та з урахуванням приписів ч.4 ст.196 КАС України, згідно якої неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2016 року у м.Києві по вул.Пушкінська 26/8, інспектором УПП в м.Києві роти №10 батальйону №1 лейтенантом поліції Колядич І.Л. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №277711, згідно якої ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки Land Rover, модель Range Rover, номерний знак НОМЕР_1, не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, та, керуючись положеннями ст.ст.33, 284 КУпАП, до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

22 серпня 2016 року представником позивача, адвокатом АО «Спілка адвокатів м.Києва» Саханчуком А.Д. подано скаргу начальнику УПП в м.Києві, в якій останній просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №277711 від 14 серпня 2016 року, у відповідь на яку, листом ДПП УПП в м.Києві Національної поліції України від 01 вересня 2016 року №С-6894/41/11/02-2016 скаржника повідомлено про відсутність підстав для скасування постанови АР №277711 винесеної відносно позивача за порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки після закінчення тримісячного строку з моменту вчинення першого правопорушення від 19 квітня 2016 року, ОСОБА_2 повинен був звернутись до відділу адміністративної практики УПП м.Києва для отримання нового тимчасового дозволу замість простроченого.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що твердження про те, що ОСОБА_2 був зобов'язаний самостійно звернутися до відділу адміністративної практики УПП м.Києва для отримання нового тимчасового дозволу, замість простроченого, є хибним, оскільки звернення позивача до зазначеного органу є його правом, а не обов'язком, а тому винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пп.«а» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У відповідності до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов'язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2016 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №355152, відповідно до якого позивачем вчинено адміністративне правопорушення (порушено п.10.9 Правил дорожнього руху України), відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.124 КУпАП та у ОСОБА_2 тимчасово вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_2 і видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 від 19 квітня 2016 року.

Інформація стосовно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №355152 від 19 квітня 2016 року занесена до тимчасового дозволу серії НОМЕР_3

17 червня 2016 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №472635, відповідно до якого позивачем вчинено адміністративне правопорушення (порушено п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України), відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Інформація стосовно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №472635 від 17 червня 2016 року занесена до тимчасового дозволу серії НОМЕР_3.

14 серпня 2016 року при складанні відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №489267 стосовно порушення останнім вимог п.13.1 Правил дорожнього руху та скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП, позивач мав при собі тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3, що був виданий 19 квітня 2016 року.

Згідно ч.1 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст.2651 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу, тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово вилученого посвідчення водія не може стягуватися плата.

Порядок тимчасового вилучення посвідчення водія визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1086 затверджено Порядок тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, який визначає процедуру тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення (п.1 Порядку).

Згідно п.п.3-5 вказаного Порядку посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

У разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі.

До винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення. Форма зазначеного тимчасового дозволу затверджується МВС.

Пунктом 6 вказаного Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві:

за заявою водія у разі, коли суд не прийняв у тримісячний строк рішення про позбавлення водія права керування транспортним засобом або не розглянув у встановлений законом строк справу про адміністративне правопорушення;

після виконання водієм постанови суду про накладення адміністративного стягнення або подання до територіального органу Національної поліції копії постанови суду про закриття справи (крім випадків, коли справу про адміністративне правопорушення за тим самим фактом закрито у зв'язку з передачею матеріалів прокурору або органу досудового розслідування);

у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом та успішного складення в уповноваженому органі МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, р.ХІ якої визначено механізм вилучення посвідчення водія і позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно п.5 р.ХІ вищезазначеної Інструкції у разі вчинення адміністративного правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, особою, у якої посвідчення водія тимчасово вилучено за попереднє (попередні) адміністративне(і) правопорушення, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, виданий у першому випадку, не поновлюється. У відповідних графах тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом поліцейський робить відмітки за фактом виявленого правопорушення.

Пунктами 10, 11 р.ХІ наведеної Інструкції передбачено, що після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа до територіального органу Національної поліції України.

У разі вчинення особою, якій уже видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, повторного адміністративного правопорушення, за яке передбачено позбавлення такого права, новий дозвіл їй видається лише після закінчення строку дії попереднього, але на строк не більше трьох місяців з дати вчинення такого правопорушення.

З аналізу наведених норм законодавства України вбачається, що тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом видається строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення.

Законодавством не передбачено продовження або поновлення дії тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, в той же час, у випадку повторного адміністративного правопорушення, за яке передбачено позбавлення права керувати транспортними засобами, після закінчення строку дії попереднього тимчасового дозволу, видається саме новий дозвіл.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що строк дії тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3, що був виданий позивачу 19 квітня 2016 року, завершився 18 липня 2016 року.

При цьому, під час вчинення позивачем 17 червня 2016 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за яке передбачено позбавлення права керування транспортними засобами, ОСОБА_2 вже було видано тимчасовий дозвіл на право керування серії НОМЕР_3 від 19 квітня 2016 року, а тому новий дозвіл позивачу міг бути виданий лише після закінчення строку дії попереднього (після 18 липня 2016 року), але на строк не більше трьох місяців з дати вчинення такого правопорушення (до 16 вересня 2016 року). Крім того, відповідно до п.5 р.ХІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, виданий у першому випадку, не поновлюється.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, що термін дії тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 було продовжено до трьох місяців, а саме до 17 вересня 2016 року є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову, оскільки 14 серпня 2016 року позивач, керуючи транспортним засобом марки Land Rover, модель Range Rover, номерний знак НОМЕР_1, не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Відповідно до ч.ч.2, 4, 5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно п.4 р.І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.1 р.ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2 р.ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Судом встановлено, що позивач здійснював керування транспортним засобом марки Land Rover, модель Range Rover, номерний знак НОМЕР_1, і не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху.

Строк дії тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_3, виданого 19 квітня 2016 року, що був наявний у позивача на момент складання спірної постанови, закінчився 18 липня 2016 року. Після закінчення строку дії тимчасового дозволу позивачем не було отримано нового тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом.

Таким чином, позивач 14 серпня 2016 року керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та не маючи діючого тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, а тому ОСОБА_2 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП з огляду на порушення останнім п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №277711 від 14 серпня 2016 року складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП.

Таким чином, приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №277711 від 14 серпня 2016 року, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова Солом'янського районного суду м.Києва від 31 травня 2017 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити.

Постанову Солом'янського районного суду м.Києва від 31 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 07 серпня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.