Справа № 822/1987/17
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1987/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі :головуючого-судді суддівСалюка П.І. Петричковича А.І. Касапа В.М.
при секретарі за участі:Дубіній Н.Ю. позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати право ОСОБА_5 на одержання одноразової грошової допомоги в розмірі 30-місячного грошового забезпечення на день звільнення з військової служби згідно Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року (інвалід другої групи - захворювання пов'язанні з виконанням обов'язків військової служби, довідка МСЕК від 29.10.2014 року);

- визнати відмову Міністерства оборони України в призначенні та виплаті ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги оформлену Протоколом №24 від 17 березня 2017 року протиправною;

- зобов'язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_5 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року в розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.03.2012 р. йому була встановлена 2 група інвалідності, пов'язана із захворюванням, отриманим під час проходження військової служби. Згодом, 29.10.2014 р. йому була встановлена 2 група інвалідності, пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. На неодноразове звернення до відповідача про призначення та виплату грошової допомоги позивачу було відмовлено перший раз в розгляді заяви, другий раз в призначенні виплати одноразової грошової допомоги (Протокол №24 від 17 березня 2017 року) незважаючи на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.05.2016 року, яким зобов'язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_5 згідно Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року. Позивач вважає відмову Міністерства оборони України в призначенні та виплаті ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги оформлену Протоколом №24 від 17 березня 2017 року протиправною, внаслідок чого звернувся до суду з адміністративним позовом.

Позивач позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Причину неявки до суду не повідомив. Заперечень проти позову, пояснень та доказів по справі не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи належне повідомлення відповідача та керуючись положеннями частини четвертої статті 128 КАС України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Позивач - ОСОБА_5 проходив військову службу у Збройних силах колишнього СРСР та України.

05 вересня 1993 року позивача - ОСОБА_5, було звільнено з військової служби у запас.

01 березня 2012 року позивачу була довічно встановлена 2 група інвалідності, пов'язана із захворюванням, отриманим під час проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії ХМ №233928.

В подальшому, 29.10.2014 року позивачу була довічно встановлена 2 група інвалідності, пов'язана з виконанням обов'язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0325439.

22 вересня 2015 р. позивачем була подана заява (з доданими документами) для виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із отриманням другої групи інвалідності, травма та захворювання так, пов'язані з виконанням обов'язків в/служби.

Однак, листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України №7/3051 від 19.10.2015 року позивачу було повідомлено про те, що підстав для розгляду поданих документів не вбачається, тому вони повертаються як такі, що не відповідають вимогам Порядку №975, та тому, що згідно з висновком військкомату заявник не має права на допомогу.

В даному листі відмічається, зокрема, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 та нової редакції статті 16 Закону "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів сімей" поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які первинно отримали інвалідність після 01.01.2014 року.

Позивач не погоджуючись із такими діями Міністерства оборони України оскаржив їх до суду.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_5 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Зобов'язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_5 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.

Постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року та набрала законної сили 27.07.2016 року.

Так, відповідно до вищезазначених рішень судів позивач звернувся із заявою та відповідними документами до Міністерства оборони України про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.

17 березня 2017 року на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого Протоколом № 24, розглянуто подані документи майора у запасі ОСОБА_5 (Хмельницький ОВК), які надійшли відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року і ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року та прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день звільнення позивача діяла стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачала державне обов'язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги.

Окрім того, комісія зазначила, що виплату одноразової грошової допомоги введено Законом України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", який набув чинності 10 травня 2006 року. Закон не має зворотної дії в часі, тому ОСОБА_5 не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Окрім цього, зміна групи інвалідності у ОСОБА_5 відбулася понад дворічний термін, що згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, не дає підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із зміною групи інвалідності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції до внесення змін від 03.11.2006 року Законом № 328-У) було визначено, що військовослужбовці, а також військовозобов'язані, призвані на збори, підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов'язаним, призваним на збори, та членам їх сімей, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03.11.2006 року № 328-У (набрав чинності з 01.01.2007 року) були внесені зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема стаття 16 була викладена у новій редакції та доповнено частиною 2.

Нововведеною нормою передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з наведених вище норм закону та нормативно - правових актів вбачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у осіб, інвалідність яких настала після набрання чинності змін до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" тобто з 01.01.2007 року.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" від 28.05.2008 року №499 (далі - Порядок) призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з п.п. 2 п. 2 Порядку одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам І групи; 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 20-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби - у розмірі: 33-місячного грошового забезпечення - інвалідам І групи; 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

За змістом цього положення, зазначена в ньому обставина часу - після 01.01.2007 року - стосується періоду настання названих страхових випадків (загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) чи інвалідність військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори; інвалідність звільнених з військової служби (зборів) осіб), з чим пов'язується виплата одноразової грошової допомоги.

З наведених вище обставин та норм законодавства, які носять спеціальний характер, що в даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню стаття 41 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" та постанова КМУ від 28 травня 2008 року № 499, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 41 вказаного Закону пов'язано не з фактом звільнення військовослужбовця зі служби, а з часом встановлення інвалідності звільненого зі служби військовослужбовця, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлена інвалідність 2 групи 01.03.2012 року, тобто після звільнення з військової служби, при цьому інвалідність пов'язана з захворюванням, отриманим внаслідок проходження позивачем військової служби.

Отже, позивачу встановлено інвалідність, яка сталася після 01 січня 2007 року внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, тобто після набрання чинності нової редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та призначення і виплату її згідно постанови КМУ від 28 травня 2008 року № 499. Даний факт також підтверджено рішеннями Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та призначення і виплату її згідно постанови КМУ від 28 травня 2008 року № 499, таким чином відповідач ігноруючи вище вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції неправомірно відмовив ОСОБА_5 в призначенні одноразової грошової допомоги.

Відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не навів будь-яких інших мотивів та підстав, а також положень чинного законодавства України в обґрунтування відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.

Завдання адміністративного судочинства обумовлюється його особливостями, які відрізняють його від інших видів судочинства. Завдання відображає спрямованість адміністративного судочинства, тобто його кінцеву мету. Адміністративне судочинство спрямоване на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб людини та інтересів юридичних осіб незалежно від категорії справ, що підлягають розгляду та суд повинен виходити із необхідності гарантування дотримання прав свобод та інтересів фізичних осіб людини та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.

При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає пенсію у певному розмірі, а лише зобов'язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством, так як відповідач приймаючи відмову, оформлену Протоколом №24 від 17 березня 2017 року, не спростував факт отриманої позивачем травми під час проходження військової служби та не заперечував, що позивачем надано усі необхідні документи для прийняття рішення.

А тому, з огляду на викладене, з метою належного захисту прав позивача, суд відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та захистити порушене право позивача шляхом зобов'язання Міністерство оборони України призначити ОСОБА_5 та виплатити одноразову грошову допомогу у відповідності до Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року.

Стосовно вимоги позивача щодо визнання його права на одержання одноразової грошової допомоги згідно Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року суд зазначає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки право позивача на одержання одноразової грошової допомоги згідно Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року встановлено судовими рішеннями Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі № 686/2085/16-а, які набрали законної сили.

Відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 71, ст. 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що наявні всі підстави для часткового задоволення адміністративного позову шляхом - визнання відмови Міністерства оборони України в призначенні та виплаті ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги оформлену Протоколом №24 від 17 березня 2017 року протиправною та зобов'язання Міністерство оборони України призначити ОСОБА_5 та виплатити одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року.

Керуючись ст.ст. 158-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 задоволити частково.

Визнати відмову Міністерства оборони України в призначенні та виплаті ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги оформлену Протоколом №24 від 17 березня 2017 року протиправною.

Зобов'язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_5 та виплатити одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 04 серпня 2017 року

Головуючий суддя судді/підпис/ /підпис/ /підпис/П.І. Салюк А.І. Петричкович В.М. Касап
"Згідно з оригіналом" Суддя П.І. Салюк