Справа № 815/5100/16
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5100/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Стас Л.В.,

Лукянчук О.В.

при секретарі: Голобородько Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2017р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ДМС України, в якому просила визнати неправомірним та скасувати рішення ДМС України за №463-16 від 29.08.2016р. про відмову у визнанні біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язати ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що рішення ДМС України про відмову їй у наданні статусу біженки або особи, яка потребує додаткового захисту є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню оскільки при його прийнятті відповідач не звернув уваги на те, що вона відповідає критеріям для визнання її біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту. Також позивачка зазначила, що вона є громадянкою Сирії, але не може та не бажає користуватися захистом своєї країни. Крім того, вона не може повернутися до Сирії через ситуацію загальнопоширеного насильства, а також у зв'язку із тим, що вона відноситься до вкрай вразливої соціальної групи в Сирії - жінки.

Посилаючись на зазначені обставини просила позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2017р. адміністративний позов частково задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України за №463-16 від 29.08.2016р..

Зобов'язано ДМС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в частині визнання ОСОБА_1 особою, яка потребує додаткового захисту.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ДМС України за №463-16 від 29.08.2016р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно ОСОБА_1 прийнято протиправно та не у спосіб визначений діючим законодавством, без врахування загальновідомої інформації по країні походження.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою Сирійської Арабської Республіки, місце народження Сирійська Арабська Республіка, м.Дамаск, за національністю - сирійка, за етнічною приналежністю - арабка, за віросповіданням - мусульманка-сунітка, має неповну вищу освіту, неодружена.

У січні 2016р. позивачка покинула країну походження, автомобілем прибула до м.Бейрут (Ліван). На підставі національного паспорту та приватної одноразової візи позивачка 15.05.2015р. дісталась Російської Федерації авіарейсом Бейрут (Лівія) - Москва (Російська Федерація). В м.Москва позивачка знаходилась з 4.01.2016р. по 13.01.2016р.. В подальшому позивачка 14.01.2016р. автомобільним транспортом через Російську Федерацію нелегально прибула до України.

Позивачка 25.01.2016р. звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання її біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту. При зверненні до органу міграційної служби позивачка зазначила, що є громадянкою Сирії, до України приїхала у зв'язку із складною соціально-політичною ситуацією в країні походження. Крім того, позивачкою зазначено, що наразі не на всій території м.Дамаск проводяться військові дії, проте в районі Берза, де наразі проживає її родина, ситуація вкрай погана: постійні бомбардування, відсутність води та світла, у зв'язку з чим вона не може повернутися до Сирії (а.с.73-82).

За результатами розгляду вищевказаної заяви, ГУ ДМС України в Одеській області був складений висновок за №2016OD0009 від 19.08.2016р., яким рекомендовано відмовити позивачці у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, обґрунтовуючи його тим, що відсутні підстави, за якими особу можна визнати біженцем та заявниця не може довести існування загроз життю, безпеці чи свободи, передбачених п.13 ст.1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», для надання додаткової форми захисту (а.с.46-63).

На підставі вказаного висновку ДМС України 29.08.2016р. прийнято рішення за №463-16 про відмову позивачці у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.44).

Позивачка не погодилася із зазначеним рішенням та звернулася до суду із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення ДМС України та підстави, за яких позивач просить визнати його незаконним, судова колегія виходить з наступного.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

За правилами п.13 ч.1 ст.1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951р. і Протоколу щодо статусу біженців 1967р. та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до роз'яснень п.10 постанови Пленуму ВАСУ «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» за №1 від 25 червня 2009р., суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах ДМС України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях.

При розгляді справ щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, необхідно враховувати, що інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації. Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, звільнені від подальшого доказування.

Станом на час прийняття відповідачем рішення за №463-16 від 29.08.2016р. про відмову позивачці у визнанні її біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту, офіційною позицією УВКБ ООН державам-членам ООН рекомендовано у зв'язку з проведенням постійних бойових дій у Сирії з березня 2011р. ввести тимчасовий мораторій на всі повернення до Сирії до моменту, коли ситуація в країні дозволятиме безпечне та гідне повернення (http://unhcr.org.ua/).

Крім того, судом встановлено, що у липні 2012р. Міжнародний Комітет Червоного Хресту визнав конфлікт у Сирії збройним конфліктом не міжнародного характеру. Кількість осіб, які постраждали під час конфлікту на даний момент дуже висока та продовжує зростати. ООН постійно інформує про акти насилля та вбивствах у Сирії. З початку березня 2011р. постійно надходять відомості щодо порушення права людини та основних свобод, у тому числі страти без суду, тортури, арешти, застосування тяжкої зброї проти мирного населення.

Отже, апеляційний суд зазначає, що існують загальновизнані офіційні документи, які підтверджують обґрунтованість побоювань позивачки щодо можливості стати жертвою переслідувань в разі повернення до Сирії, ситуація в якій в корні змінилась під час її перебуванні в Україні.

З огляду на зазначене, на теперішній момент в країні громадянського походження позивачки та, зокрема, у області її рідного міста склалася небезпечна для життя ситуація, яка цілком обґрунтовано викликає побоювання за життя та можливі переслідування.

Європейський суд з прав людини у справі «Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства» (8319/07 та 11449/07) зазначив, що повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (п.п.217-241). Суд зазначив, що критеріями для оцінки інтенсивності/напруженості загального насилля в країні з військовим конфліктом є: чи сторони конфлікту використовують методи або тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення або які були безпосередньо спрямовані проти цивільного населення; чи використання таких методів та/або тактик застосовувались усіма сторонами конфлікту; чи конфлікт був локалізованим чи всеохоплюючим; кількість осіб, яких було вбито, поранено або які буди переміщені в результаті боротьби. Отже, ситуації в Сирії за інтенсивністю та напруженістю становить ризик для людини, яку висилають в цю країну. Так, сторони конфлікту використовують методи та тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення. Суд зазначає, що ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в Україні, через деякий час після від'їзду з країни походження (тобто, ситуація в країні походження змінилася після від'їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від'їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним. Таке цілком обґрунтоване побоювання повинно бути на цей час.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму ВАСУ «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» за №1 від 25.06.2009р., зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму ВАСУ за №3 від 20.06.2011р..

Відповідно до позиції Керівництва УВКБ ООН із процедур та критеріїв визначення статусу біженців згідно Конвенції 1951р. і протоколу 1976р., що стосуються статусу біженця (п.43) побоювання стати жертвою переслідувань не повинні обов'язково ґрунтуватися на особистому досвіді заявника.

УВКБ ООН у Рекомендаціях з питання міжнародного захисту осіб, що покинули Сирійську Арабську Республіку (редакція ІІ від 22.10.2013р.) вважає, що більшість громадян Сирії, які звертаються за міжнародним захистом, відповідатимуть критеріям терміну «біженець», наведеного в Конвенції 1951р. про статус біженців, оскільки у більшості випадків їх обґрунтовані побоювання переслідувань пов'язані з однією із конвенційних причин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на даний момент майже всі райони країни охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, частково взаємно накладаються один на одного; ця ситуація ускладнюється внаслідок того, що за всі протиборчі сторони воюють іноземні найманці. Бої між сирійськими урядовими силами і масою антиурядових збройних груп не затихають. Паралельно угруповання «Ісламська держава Іраку і аль-Шама» (далі «ИГИШ») зміцнила контроль над значними територіями півночі і північного сходу Сирії і часто вступає в озброєні зіткнення з антиурядовими збройними групами, курдськими силами («Загонами народної самооборони», ОНБ), а також з урядовими силами. Нанесення авіаційних ударів по цілях в ИГИШ 23.09.2014р. привнесло в конфлікт додатковий ступінь складності. Оскільки міжнародні зусилля по знаходженню політичного вирішення ситуації в Сирії успіху досі не принесли, конфлікт як і раніше призводить до подальших жертв серед цивільного населення, переміщення людей і руйнування інфраструктури країни.

Згідно з п.4 Рекомендацій за наявними даними, до квітня 2014р. кількість осіб, загиблих у результаті конфлікту перевищило 191тис.чол.. Найбільша кількість документально зафіксованих випадків смерті було зареєстровано в провінціях: Алеппо, Хомс, Ідліб, Дера та Хама.

Також в Рекомендаціях УВКБ ООН з питання міжнародного захисту осіб, що покинули Сирійську Арабську Республіку (редакція ІV від 15.11.2015р.) зазначено, що сирійські озброєні сили продовжують здійснювати повний або частковий контроль над більшістю центрів провінцій, окрім Ракка та Ідліб, включно зі столицею країни Дамаск, а також прибережні райони провінцій Латакія та Тарус. Разом з тим, за останній рік сирійські озброєні сили, за повідомленням, втратили стратегічні пункти та військові позиції в ряді провінцій, включаючи Східну частину провінції Хомс, провінції Ідліб та Деря, що було обумовлено нестачею особового составу та росту військового тиску і сторони недержавних військових груп. За останній час завдяки зміцненню підтримки з боку іноземних союзників владними силами, як повідомляється, розпочато масштабний наступна декількох фронтах задля повернення втрачених територій, в тому числі й Алеппо, Хама, Латакія.

Число осіб, які загинули в результаті конфлікту з його початку в 2011р., оцінюється більш ніж 250тис.. Найбільше число жертв зареєстровано в провінції Риф Дамаск; далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дераа і Хама. Найбільше число загиблих - серед чоловіків (як бойовиків, так і цивільних), тоді як на жінок і дітей, за повідомленнями, доводиться чверть всіх випадків смерті серед цивільного населення. Повідомляється, що погіршення стану сирійської системи охорони здоров'я в результаті конфлікту призвело до тисяч смертей від хронічних захворювань, а також до передчасних смертей від зазвичай несмертельних інфекційних захворювань та недоїдання. Крім того, за повідомленнями, безпосередньо в результаті конфлікту сотні тисяч людей отримали поранення, які призводять до тривалої непрацездатності, а ще більше людей страждають від наслідків психологічних травм, викликаних тим, що вони стали свідками насильства, втрати членів сім'ї.

Конфлікт, що триває сильно впливає на становище жінок, оскільки вони все більшою мірою стають жертвами цілого ряду порушень, вчинених різними сторонами конфлікту через їх статевої приналежності. За повідомленнями, тисячі жінок загинули в результаті обстрілу житлових районів, дій снайперів, а також під час нальотів і різанини. Жінок затримують, беруть в заручники, піддають тортурам, сексуальному і іншому насильству, використовують в якості живого щита або застосовують до них норми шаріату в вкрай суворому тлумаченні. Все більше жінок стають основними або єдиними годувальницями своїх сімей внаслідок того, що члени сім'ї чоловічої статі отримали каліцтва або втратили працездатність, заарештовані, зникли, загинули або беруть участь в конфлікті або не можуть переїхати, побоюючись арешту, затримання або сумарної страти на блокпостах.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що за підрахунками Сирійської наглядової ради з прав людини (SOHR), число загиблих у сирійській війні, що триває вже п'ять років, перевищило 370тис..

Наразі, на всій території Сирії зберігається складна безпечна ситуація. Рівень безпекових загроз у столиці - м.Дамаск та в окремих районах провінцій Латакія і Тартус дещо нижчий, ніж загалом по країні. Безпекова ситуація в інших районах Сирії - вкрай незадовільна (http://syria.mfa.gov.ua/ua/consular-affairs/travel-advice).

Таким чином, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що регіон м.Дамаск, з якого походить позивачка, характеризується надзвичайно високим рівнем насильства з летальним кінцем, включаючи повітряне бомбардування, через що існує високий ризик стати жертвою нападу та поранення.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені позивачкою факти не дають підстав вважати, що вона переслідувалась в Сирії, як конвенційний біженець. Позивачка не була причетна до подій, через які б мала обґрунтований страх утисків, переслідувань, погроз, нелюдського поводження, чи дискримінації. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відсутні доводи, які б спростували можливість стати жертвою переслідувань в разі повернення позивачки до Сирії. При цьому, ситуація в країні походження при визнанні статусу біженця є доказом того, що суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об'єктивним положенням у країні.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що рішення ДМС України за №463-16 від 29.08.2016р. не може бути визнано таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, на підставі встановлених фактів, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно прийняв рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197, 198, 200, 206,254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2017р. - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 7 серпня 2017р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Л.В.Стас

О.В. Лукянчук