Справа № 644/3811/17
Суддя: Сітало А. К.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №644/3811/17
н/п № 2-а/644/168/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року м. Харків

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова - Сітало А.К., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова адміністративну справу за позовомОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити пені дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом та після уточнення позовних вимог просила визнати протиправними дії Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невірного нарахування щомісячного довічного утримання в розмірі 88% від її заробітної плати на посаді судді без зарахування до судового стажу періоду роботи на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції Луганської області Міністерства юстиції України і половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та нездійснення перерахунку щомісячного довічного утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-50/336 від 16.06.2017 року та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного грошового утримання у розмірі 90%, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - 22.12.2016 року - на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-50/336 від 16.06.2017 року, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 28 років 02 місяця 01 днів, визначеного у довідці Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року, починаючи з 22 грудня 2016 року без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є суддею у відставці. 22 грудня 2016 року вона звернулася з заявою до відповідача - Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про нарахування їй довічного грошового утримання судді та надала разом з іншими документами довідку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова про розрахунок стажу судді, де було обраховано та вказано суддівський стаж, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання - 28 років 02 місяці 01 день , у зв'язку з чим вона має право на нарахування довічного грошового утримання в розмірі 90% від її заробітної плати на посаді судді.

Але відповідачем було нараховано позивачу довічне грошове утримання у розмірі 88% від її заробітної плати на посаді судді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді - 24 роки 11 місяців 18 днів, не зараховано стаж, який дає право та отримання щомісячного довічного грошового утримання - час її роботи на посаді старшого консультанта по судовій роботі управління юстиції Луганської області Міністерства юстиції України з 11.07.1987 року по 28.10.1988 року та не враховано половину строку денного навчання в Харківському юридичному інституті, де вона навчалася в період з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року.

Також, позивачем зазначено, що після відрахування її зі штату Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було підготовлено уповноваженими особами Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області та зазначеного суду необхідний пакет документів для звернення до органів ПФУ для призначення довічного грошового утримання. Окрім інших документів, була надана довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі якої позивачу і було призначене щомісячне довічне грошове утримання. Проте, у зазначеній довідці помилково не були вказані інші виплати, які враховуються при обчисленні довічного грошового утримання, а саме матеріальна допомога до відпустки у розмірі посадового окладу, яка включена в оподатковуваний дохід.

Про це позивачу стало відомо лише 19 червня 2017 року, коли уповноваженою особою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області позивачу була надана нова довідка для подання до органів ПФУ, а саме: Довідка за №04-50/336 від 16.09.2017 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до якої додатково вказано суму 1 333,33 грн. - допомога на оздоровлення, яка має бути врахована при призначенні щомісячного довічного грошового утримання. Також, нова довідка надана станом на грудень 2016 року.

19 червня 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою та зазначеною новою довідкою про перерахунок раніше призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання з 21 грудня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати та інших виплат, які враховуються при обчислення щомісячного довічного грошового утримання у чому позивачу було відмовлено.

Відповідач - Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова - позов не визнав та представником відповідача було надано до суду письмові заперечення, де зазначено, що при обчислені стажу судді позивачу було зараховано стаж у відповідності до ст.137 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», який діяв на момент звернення позивача до ПФУ, відповідно до якого не передбачено зарахування до стажу роботи судді час роботи позивача на посаді старшого консультанта по судовій роботі управління юстиції Луганської області Міністерства юстиції України з 11.07.1987 року по 28.10.1988 року та не передбачено врахування половини строку денного навчання в Харківському юридичному інституті, де позивач навчалася в період з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року. Позивачу обчислено стаж на посаді судді 24 роки 11 місяців 18 днів, тому розмір щомісячного довічного грошового утримання складає відповідно до ст.141 зазначеного Закону 88% заробітної плати позивача на посаді судді.

Також, відповідно до ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.08.2010 року № 2453-V1 не передбачено врахування до щомісячного довічного грошового утримання суддів інших виплат, зокрема, що вказані в новій довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області за №04-50/336 від 16.06.2017 року.

Суд вирішив можливим розглянути справу на підставі наявних доказів та розглянути справу в порядку скороченого провадження, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи надані сторонами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Вищої Ради юстиції України від 19 грудня 2016 року за № 3264/0/15-16 у зв'язку з поданням заяви про відставку та відповідно до пунктів 2 та 9 ч.5 ст.126 Конституції України позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, а наказом голови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року відраховано зі штату Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

22 грудня 2016 року позивач звернулася з заявою до відповідача - Індустріального об'єднаного управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова для нарахування їй довічного грошового утримання судді та надала пакет документів, в тому числі, і довідку з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року, де було обраховано та вказано суддівський стаж, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання - 28 років 01 місяця 26 днів, у зв'язку з чим вона має право на нарахування довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати на посаді судді (а.с.22).

Відповідно до розпорядження Індустріального об'єднаного управління ПФУ м. Харкова за № 854961 від 29.12.2016 року позивачу ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88% заробітної плати на посаді судді виходячи зі стажу роботи 24 роки 11 місяців 18 днів. (а.с.20-21).

Вперше позивач була обрана суддею 01.08.1985 року. Вдруге позивач ОСОБА_1 обиралася суддею 29.03.1993 року. Так, пунктом 11 розділу XIII Перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Частиною 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 405-ХІ, встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862- XII, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді . За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного утримання збільшується на 2 % заробітку, але не більше ніж 90% заробітку судді.

Позивач працювала на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції управління юстиції Луганської області з 11.07.1987 року по 28.10.1988 року, що складає 1 рік 3 місяці 17 днів (а.с.28).

На зазначену посаду позивач була призначена з посади судді Первомайського міського суду Луганської області та її посада була пов'язана з керівництвом та контролем за діяльністю місцевих судів (а.с.28).

А половина строку денного навчання в Харківському юридичному інституті, де позивач навчалася в період з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року, складає - 1 рік 11 місяців.

Тобто, стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання складає 28 років 02 місяця 01 днів, а не 24 роки 11 місяців 18 днів, як обраховано відповідачем і щомісячне довічне грошове утримання повинно бути нараховане в розмірі 90% заробітної плати позивача на посаді судді. Тому, дії відповідача в частині нарахування щомісячного довічного утримання в розмірі 88% від її заробітної плати на посаді судді без зарахування до судового стажу періоду роботи на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції Луганської області Міністерства юстиції України і половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу слід вважати протиправними.

Згідно ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідної посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2%, але не більше ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В частині третій статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до статті 126 Конституції, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Матеріальне та соціально-побутове забезпечення; обчислення суддівського стажу; вирішення житлових проблем; медичного обслуговування суддів та членів їх сімей; порядку соціального захисту суддів України, суддівська винагорода, щомісячне довічне грошове утримання є елементами статусу судді. Збереження наявного статусу судді, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. У Рішенні від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України розтлумачив зміст статті 126 Конституції України та зазначив, що його треба розуміти як такий, «що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення».

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних.

Крім того, незалежність судді забезпечується, серед іншого, належним його матеріальним та соціальним забезпеченням, що передбачено міжнародними стандартами у сфері судочинства. Зокрема, положеннями Європейської хартії від 10 липня 1998 року про Закон «Про статус суддів» визначено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Також у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що дуже важливо (особливо для новітніх демократій) передбачити конкретні нормативно-правові положення, які б гарантували захист від зменшення розміру суддівських виплат (п. 62).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, від 17 листопада 2010 року №(2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54). Також, у наведеному вище Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України встановив, що аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя. Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України і законами, що виключає в процесі його конкретизації та розвитку обмеження законодавчо встановлених гарантій статусу судді або зниження їх рівня.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

У ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, тобто Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774, на який посилається відповідач, не може поширюватись на правововідносини, які виникли до його прийняття.

Відповідно до п.3.1 розділу ІІІ Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25 січня 2008 року, обов'язок підготовки подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та оформлення необхідних для цього документів, покладено на уповноважену особу суду за останнім місцем роботи судді.

Після відрахування позивача зі штату Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було підготовлено уповноваженими особами Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області та зазначеного суду необхідний пакет документів для звернення до органів ПФУ для призначення довічного грошового утримання. Окрім інших документів, була надана довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі якої позивачу і було призначене щомісячне довічне грошове утримання. Проте, у зазначеній довідці помилково не були вказані інші виплати, які враховуються при обчисленні довічного грошового утримання, а саме матеріальна допомога до відпустки у розмірі посадового окладу, яка включена в оподатковуваний дохід.

Про це позивачу стало відомо 19 червня 2017 року, коли уповноваженою особою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області позивачу були надано нова довідка для подання до органів ПФУ, а саме: Довідка за №04-50/336 від 16.09.2017 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до якої додатково вказано суму 1 333,33 грн. - допомога на оздоровлення, яка має бути врахована при призначенні щомісячного довічного грошового утримання. Також, нова Довідка надана станом на грудень 2016 року.

19 червня 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою та зазначеною новою довідкою про перерахунок раніше призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання з 21 грудня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати та інших виплат, які враховуються при обчислення щомісячного довічного грошового утримання. (а.с.12,22).

Але рішенням Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області за №107 від 19.06.2017року, відповідачем було відмовлено позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. (а.с.17)

Зазначене рішення відповідача є протиправним з наступних підстав.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» врегульовані правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів (далі Закон).

Відповідно до ч. 4 ст.48 Закону незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Відповідно до п.7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини). Згідно з п. 3 Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016р. за № 4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Згідно зі ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів - суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді. Відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, що діяла на час припинення мною суддівських повноважень, розмір щомісячного довічного утримання становив 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років цей розмір збільшується на 2 %. При цьому в цій нормі Закону застосовано термін «грошове утримання судді», а не «суддівська винагорода».

Це грошове утримання, згідно ст.ст. 133-134 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», складається як із суддівської винагороди ( посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці), так і при наданні щорічної відпустки - допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода у грошовому виразі, що виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначено структуру заробітної плати до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. При цьому слід зазначити, що згідно з п. 2.3.3. Інструкції № 5 «Зі статистики заробітної плати» матеріальна допомога відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначаються, крім відомостей про судову винагороду, інші виплати, які враховуються при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Відповідно до норм законодавства, зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів. При цьому, виплата сум грошової допомоги на оздоровлення здійснюється суддям систематично та включена в оподатковуваний дохід. Бухгалтерією суду матеріальну допомогу віднесено до фонду оплати праці, що є складовою заробітної плати та відповідно до ст. 136 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» входить до складу фонду оплати праці, на яку відповідно до Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нараховуються внески у розмірі 22%».

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що матеріальна допомога є складовою системи оплати праці судді.

Судова система є однією із складових системи державних органів, що здійснюють державну владу, а суддя виконуючи завдання і функції держави, фактично є працівником певного органу держави. Тобто, призначення або обрання в установленому законодавством порядку особи на посаду судді свідчить про наявність між суддею та державою трудових правовідносин.

При цьому, відповідно до Рішення Ради суддів України №42 від 09.06.2016 року, судді з урахуванням певних обмежень і особливостей, притаманних їх статусу є суб'єктами трудових прав та обов'язків. Разом з певними особливостями, які обумовлені специфікою службової діяльності, судді є такими ж суб'єктами трудових правовідносин та носіями суб'єктивних трудових прав та обов'язків, як і інші працівники.

Зазначене дає підстави вважати, що робота судді є різновидом трудової діяльності, як окремий вид трудових відносин, та потрапляє під регулюючий вплив чинного законодавства, але з певною специфікою.

Частиною 1 статті 51 та частиною 5 статті 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та даного закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з суддів України і здійснює правосуддя на професійній основі; за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканості, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Частиною 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 06 листопада 2013 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-350а13 відповідно) в яких суд зазначив, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, які в силу ст.244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України.

Слід також зазначити, що в рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп2007 вказано, що щомісячне довічне грошове утримання як і пенсія, є особливою формою соціального забезпечення суддів, тобто, довічне грошове утримання є аналогом пенсійного забезпечення.

Таким чином, вищенаведений аналіз законодавства свідчить, що головним для включення матеріальної допомоги хоч у пенсію, хоч у довічне грошове утримання, є її наявність у складі заробітної плати відповідної категорії працівників та підтвердження відрахувань з цієї суми передбачених чинним законодавством. Слід зазначити, що відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів. У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів», яка проголошує, що рівень виплат, який має отримувати суддя у відставці має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визначається і діє принцип верховенства права. У рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2204 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права це планування права в суспільстві. При прийняті рішення суди мають керуватися принципом верховенства права. Отже, право, яке встановлене і гарантоване Конституцією України, не може бути порушеним шляхом звуження змісту та обсягу визначених гарантій незалежності суддів.

Відповідно до Рішення Ради суддів України від 08.04.2016 року № 29, саме до повноважень суду належить визначення правової норми, яку необхідно застосувати до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач, відмовляючи у проведенні перерахунку довічного грошового утримання, з урахуванням матеріальної допомоги, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про судоустрій та статус суддів», «Про пенсійне забезпечення».

Щодо строків звернення до адміністративного суду, то згідно частини 2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання (з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення) позивач дізналася - 19.06.2017 року. Про порушення права що до не нарахування мені 90% моєї заробітної плати на посаді судді при обчисленні щомісячного довічного утримання позивач дізналася 10.01.2017 року. Таким чином, позивач звернулась до суду в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.99 КАС України.

Питання що до розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.94 КАСУ та стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати (а.с1) в сумі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.94,160,167,195,196,п.3 ст.198, п.4 ст.202,207,209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова - задовольнити.

Визнати протиправними дії Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невірного нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання в розмірі 88% від її заробітної плати на посаді судді без зарахування до судового стажу періоду роботи на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції Луганської області Міністерства юстиції України і половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та не здійснено перерахунку щомісячного довічного утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-50/336 від 16.06.2017 року.

Зобов'язати Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - 22.12.2016 року - на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області №04-50/336 від 16.06.2017 року, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 28 років 02 місяця 01 днів, визначеного у довідці Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року про розрахунок стажу судді, починаючи з 22 грудня 2016 року без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Повний текст постанови виготовлено 31.07.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду, через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: А.К. Сітало