Справа № 813/778/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року № 813/778/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судовго засідання Магиревич Ю.Д.,

представників позивача Сокоренко С.С.,

представника відповідача Ватуляка М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІКС Бур» до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанов про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІКС Бур» (надалі - ТзОВ «ГІКС Бур», Товариство, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (надалі - ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) в якій просить суд:

-скасувати постанови про накладення штрафу №7-0011 та №7 від 05.01.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 12.12.2016 року -16.12.2016 року відповідно до наказу від 08.12.2016 року №1731-П Головним управлінням Держпраці у Львівській області проводилась планова перевірка ТзОВ «ГІКС Бур» з питань додержання вимог законодавства про працю. Так, перевіркою встановлено порушення вимог частини 1, 2 статті 15 Кодексу законів про працю (надалі - КЗпП України) та частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Однак, позивач наголошує, що вказані порушення були усунуті та виконані, а саме: заборгованість з часткової заробітної плати за липень-серпень 2016 року та жовтень 2016 року було виплачено 02.12.2016 року, що підтверджується відомістю №6 від 02.12.2016 року відповідно до платіжного доручення №128 від 02.12.2016 року; заборгованість з виплати заробітної плати за вересень 2016 року та заробітної плати за листопад 2016 року було виплачено 07.12.2016 року, що підтверджується відомістю №7 від 07.12.2016 відповідно до платіжного доручення №133 від 07.12.2016 року. Крім того, у грудні 2016 року нараховано індексацію заробітної плати та компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату за 2016 рік, які виплачено при виплаті авансу за грудень 2016 року, згідно з відомості №8 від 14.12.2016 року відповідно до платіжного доручення №139 від 14.12.2016 року. Окрім цього, зазначає, що заборгованість з виплати заробітної плати виникла з об'єктивних причин, а саме через відсутність коштів (зокрема, через відсутність розрахунку за фактично виконані роботи). Так, при поступленні авансових коштів на виконання іншої договірної роботи на р/рахунок відповідно до платіжного доручення № від 01.12.2016 року, за рахунок яких було здійснено вказані вище виплати заборгованостей по заробітній платі. Так, відповідно на момент проведення перевірки та винесення припису від 16 грудня 2016 року допущені порушення трудового законодавства були усунуті. Про усунення допущених порушень було повідомлено головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб Орната Т.М. 20.12.2016 року було виконано вимогу припису №13/01/141/2537-1852 від 16.12.2016 року про необхідність до 20 січня 2017 року письмового повідомлення Головного управління Держдпраці у Львівській області про виконання вимог зазначеного припису. Разом з тим, позивач стверджує, що незважаючи на виконання вимог припису від 16 грудня 2016 року та усунення допущених порушень, 05 січня 2017 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Стецько А.Я. було винесено постанови про накладення штрафу №7-0011 та №7-0010. Зазначає, що винесення постанов про накладення штрафу №7-0011 та №7-0010 суперечить положенням статті 7 частини 11 Закону України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №1726-VIII (1726-19) від 03.11.2016 року, оскільки виявлені у ході перевірки порушення були усунуті, про що було повідомлено Головне управління Держдпраці у Львівській області

Ухвалою судді від 22.02.2017 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях й просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи й матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що з 13.12.2016 року по 16.12.2016 року головним державним інспектором Орнатом Т.М. на перевірка на підставі наказу від 08.12.2016 року №1731-П та направлення на проведення перевірки від 08.12.2016 року №1711 була здійснена планова перевірка дотримання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та вимог законодавчих інформативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, а також ведення робіт, пов'язаних з геологічним вивченням надр, їх використання та охороною, використання і переробкою мінеральної сировини ТзОВ «ГІКС Бур». За результатами перевірки був складений акт №13/01/151/2537 від 16.12.2016 року, винесений припис №13/01/141/2537-1852 від 16.12.2016 року на усунення виявлених під час перевірки порушень та складений протокол про адміністративне правопорушення №13/01/141/0766 від 16.12.2016 року за ч.1 ст.41 КУпАП на директора підприємства Сокоренка С.С.

Так, за результатами проведення перевірки інспектором були встановлені наступні порушення чинного законодавства про працю:

1.Порушення вимог ч. ст.24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95 та ч.1 та ч.2 ст. 115 КЗпП України - виплата заробітної плати працівникам ТзОВ «ГІКС Бур» проводилась з порушенням термінів її виплати в частині виплати рідше двох разів на місяць та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а саме:

-заробітну плату працівникам за частину липня - серпня 2016 року виплачено одним платежем 02.12.2016 року, згідно відомості на виплату заробітної плати №6 від 02.12.2016 року, відповідно до платіжного доручення №128 від 02.12.2016 року;

-заробітну плату працівникам за вересень 2016 року виплачено одним платежем 07.12.2016 року, згідно відомості на виплату заробітної плати №7 від 07.12.2016 року, відповідно до платіжного доручення №133 від 07.12.2016 року;

Зважаючи на викладене, відповідно до пп.54, п.4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96, та на підставі абзацу 3 ч.2 ст.265, абзацу 8 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України було винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 4800 та 3200 грн. на ТзОВ «ГІКС Бур».

Позивач, не погодившись з вказаними постановами про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390 (надалі - Порядок №390).

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Планові перевірки проводяться з періодичністю, яка визначається відповідно до Критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), наведених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059.

Відповідно до п.7 Порядку №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Кодекс законів про працю України, як і трудове законодавство в цілому встановлює певні права для працівників і обов'язки для роботодавців. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 115 КЗпП України встановлено строки виплати заробітної плати, а саме: заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже обов'язком роботодавця є вчасно виплатити працівникам заробітну плату, з неухильним дотриманням вимог ст. 115 КЗпП.

Окрім цього, відповідно до ст.24 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Суд наголошує, що вчасно отримати заробітну плату - є гарантоване трудовим законодавством та Конституцією України право, що повинно захищатись державною.

Як вбачається з наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 08.12.2017 року №1731-П та направлення на проведення перевірки від 08.12.2017 року №1711 у ТзОВ «ГІКС Бур» була проведена з 12.12.2016 року по 21.12.2016 року планова перевірка дотримання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки. За результатами цієї перевірки відповідачем був складений акт №13/01/151/2537 від 16.12.2016 року, винесений припис №13/01/141/2537-1852 від 16.12.2016 року на усунення виявлених порушень та складений протокол про адміністративне правопорушення №13/01/141/0766 від 16.12.2016 року.

05.01.2017 року посадовою особою Головного управління Держпраці у Львівській області було накладено на ТзОВ «ГІКС Бур» штраф у розмірі 4800 та 3200 грн. відповідно до постанови №7-0011 та №7-0010.

Суд зазначає, що оскаржувані постанови про накладення штрафу - це фінансова санкції за виявленні під час проведення перевірки порушення вимог законодавства про працю, накладення яких передбачене ст.265 КЗпП України.

Відповідно до ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема:

-порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

-порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Таким чином, оспорювані позивачем постанови про накладення фінансових санкцій були винесені 05.01.2017 року, з дотриманням вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509.

Відповідно до вимог п.2 вищезазначеного Порядку штрафи накладаються на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Для винесення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, згідно ст.265 КЗпП України та Порядку накладення штрафів достатньо встановити факт правопорушення та зафіксувати його в акті перевірки, що і було зроблено головним державним інспектором під час проведення планової перевірки на основі документів, отриманих від Товариства під час її проведення.

У свою чергу, посилання позивача на ту обставину, що порушення зазначених вимог законодавства про працю у Товаристві зумовлено відсутністю коштів, не є підставою для його звільнення від відповідальності згідно ст.265 КЗпП України.

Щодо посилання позивача на п.11 ст.7 Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.2 вищезазначеного Закону, наведена норма не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до ч.5 ст.2 даного Закону органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті З, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд не знайшов в діях відповідача порушень обумовлених ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням того, що рішення ухвалене на користь відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, судові витрати здійснені позивачем не підлягають до компенсації.

Керуючись ст.ст.17-19, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А НО В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 серпня 2017 року.