Справа № 336/2781/17
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2017 рокусправа № 336/2781/17-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року

у справі №336/2781/17-а

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в Шевченківський районний суд м. Запоріжжя з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправним та скасування рішення і зобов'язання призначити пенсію з 20 квітня 2017 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства.

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з 20 квітня 2017 року.

Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, не погодившись з постановою суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

У 1995 році ОСОБА_2 встановлена інвалідність з дитинства.

26 грудня 2011 року згідно виписки із акта МСЕК ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності з дитинства - безстроково.

Згідно з копією трудової книжки, трудова діяльність розпочата позивачем у 1981 році, та зокрема позивач з 01 квітня 1996 року працює в приватному акціонерному товаристві «Юність» (а.с 10).

20 квітня 2017 року позивач звернулася до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства та подала документи.

Рішенням відповідача №4 від 25 квітня 2017 року позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії позивачу за віком як матері інваліда з дитинства з посиланням на те, що її син не може бути визнаний інвалідом до досягнення шестирічного віку (а.с. 6).

Факт досягнення позивачем на час звернення із заявою про призначення пенсії 50 річного віку та наявність у неї стажу роботи не менше 15 років відповідачем не заперечуються.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова пенсійного органу в призначенні позивачу дострокової пенсії є протиправною та не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Згідно з частиною 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, до прийняття відповідного Закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Пунктом 2.18 Порядку передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Сину позивача встановлена саме інвалідність з дитинства, до досягнення ним 18 річного віку.

Аналіз змісту пункту 2.18 Порядку, а також наведених норм Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що законодавством розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда.

Так, згідно з вимогами Порядку необхідність подання висновку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, передбачено лише для інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Проте, як зазначено вище, ОСОБА_2 визнаний інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку, в зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що доводи відповідача про обов'язковість такого висновку лікарсько-консультаційної комісії є необґрунтованими.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку, документами, що необхідно додати до заяви про призначення пенсії визначені лише документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом.

Як свідчать наявні у справі докази, зазначені документи надавалися відповідачу разом із заявою про призначення пенсії.

Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27 травня 2014 року (справа №21-133а14) ґрунтується на інших відмінних обставинах - визнання дитини дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, а тому доводи відповідача про необхідність застосування цієї позиції, як з аналогічних спірних відносин, є безпідставними.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач є матір'ю інваліда з дитинства (інвалідність встановлена до досягнення дитиною 18 років), виховувала його до цього віку, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу, що є підставою для призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно її звернення за пенсією, з урахуванням положень статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 20 квітня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим