Справа № 820/807/15
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 р. Справа № 820/807/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2017р. по справі № 820/807/15

за позовом ОСОБА_1

до Харківського прикордонного загону

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії відповідача щодо відмови у перетинанні кордону України ОСОБА_1 протиправним та незаконними;

- скасувати рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України від 01.08.2014;

- зобов'язати відповідача не чинити перепони ОСОБА_1 у перетинанні кордону України;

- визнати дії відповідача щодо прославлення штампу у паспортному документі громадянина РФ ОСОБА_1 "відмовлено у в'їзді в Україну" протиправним та незаконними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2015, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015, позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.11.2016 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2017р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджується з постановою суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду незаконним та непоґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає , що при вирішенні спору взагалі не зважив на вимоги процесуального законодавства щодо доведеності перед судом правомірності оскаржуваного рішення органу влади щодо обмеження права особи на реалізацію прав та інтересів особи, зокрема права на вільне переміщення в межах території України, отже судом порушено припис процесуального законодавства в частині ч.2 ст. 71 КАС України. Рішення суду є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, що в свою чергу призводить до порушення прав та свобод людини та порушує приписи ст.159 КАС України. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову, прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України та ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 01.08.2014 року позивачу при проходженні державного прикордонного контролю співробітниками прикордонної служби було відмовлено у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україну, про що відповідачем - Начальником 3 відділення інспекторів прикордонної служби "Козача Лопань" Харківського прикордонного загону капітаном ОСОБА_3, прийнято спірне рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 01.08.2014 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» у зв'язку з непідтвердженням мети запланованого перебування. Разом з тим, позивачеві у паспорті громадянина Російської Федерації проставлено штамп «Відмовлено у в'їзді в Україну».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач виносячи спірне рішення керувався приписами чинного законодавства та чітко зазначив підставу для винесення рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, а саме: громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 не підтверджена мета запланованого перебування на території України. Також, позивач не довів обставини підтвердження його мети перебування в Україні та обставини на яких ґрунтуються його вимоги при зверненні до суду.

Проте , колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05 листопада 2009 року №1710-VI (далі по тексту - Закон №1710-VI).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закон №1710-VI, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною 1 статті 6 Закон №1710-VI встановлено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 1710-VІ уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну;

3) наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;

4) підтвердження мети запланованого перебування;

5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону (абзац 1 частини 2 статті 8 Закону № 1710-VІ).

За змістом частини 1 статті 14 Закону № 1710-VІ іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах 1, 3 статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв'язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Досліджуючи матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено , що позивач є громадянином Російської Федерації, уродженцем міста Запоріжжя. Більшу частину свого життя (до 2013р.) він проживав на території України де зараз проживають його рідні батько та брат, похована матір , в підтвердження чого надав копії відповідних документів (паспорти, свідоцтво про смерть). Неодноразово перетинав кордон та перебував на території України. Метою його в'їзду до України є приїзд до родичів.

На вимогу службових осіб прикордонної служби пред'явив грошові кошти для підтвердження фінансового стану, а також проїзний квіток із зазначенням місця відправлення-призначення : Москва-Запоріжжя.

При цьому , в оскарженному рішенні підставою для відмови у перетині кордону вказано саме не підтвердження мети поїздки, але не конкретизовано і необґрунтовано підстави та обставини , які спричинили прийняття цього рішення.

Колегія суддів вважає , що позивачем пред'явлено при перетині кордону необхідні документи для в'їзду до України , визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та підтверджено мету запланованого перебування .

Тобто , дії відповідача щодо відмови позивачу у перетинанні кордону України є протиправними , а оскаржуване рішення не є обґрунтованим , а тому не може бути законними і обґрунтованим.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідач, відмовляючи позивачеві у перетинанні державного кордону України діяв як суб'єкт владних повноважень саме на нього покладається обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень.

Однак, матеріали справи не містять такі докази та судом апеляційної інстанції не встановлені.

Таким чином, відмова у задоволенні позову на підставі додержання уповноваженими особами процедури прийняття рішення є передчасною та не відповідає вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі "Рисовський проти України", в якому Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання дії відповідача щодо відмови у перетинанні кордону України ОСОБА_1 протиправним та незаконними , скасування рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України від 01.08.2014 та визнання дії відповідача щодо прославлення штампу у паспортному документі громадянина РФ ОСОБА_1 "відмовлено у в'їзді в Україну" протиправним та незаконними.

При цьому , колегія суддів вважає , що відсутні правові підстави для задоволення позову у частині зобов'язання відповідача не чинити перепони ОСОБА_1 у перетинанні кордону України, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи з положень статті 6 КАС України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В даному випадку така подія як перетинання кордону після прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не відбулась, відповідно, права позивача на перетин кордону не порушені, а тому вказана позовна вимога заявлена на майбутнє, тоді як судовому захисту підлягають порушені або оспорювані права.

Наведене не враховано судом першої інстанції , тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно положень ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2017р. по справі № 820/807/15 скасувати.

Прийняти нову постанову , якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та незаконними дії відповідача щодо відмови у перетинанні кордону України ОСОБА_1.

Скасувати рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України від 01.08.2014.

Визнати протиправним та незаконними дії відповідача щодо прославлення штампу у паспортному документі громадянина РФ ОСОБА_1 "відмовлено у в'їзді в Україну" .

В іншій частстині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 07.08.2017 р.