Справа № 331/3737/17
Суддя: Жукова О. Є.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/331/149/2017
Справа № 331/3737/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Жуковій О.Є.

при секретарі Владиченко І.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району , третя особа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зміну способу виконання постанови суду, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом , в якому , саме з урахуванням положень ст. 105 КАС України , посилаючись на вимоги ст. 263 КАС України , просив суд змінити зобов»язання для відповідача на стягнення в способі та порядку виконання судового рішення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2011 року по справі 2а-86/2010; визнати та призначити йому моральне відшкодування через невиконання протягом 9 років боржником судового рішення в національній валюті еквівалентне 2 000 Євро на час сплати.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову , надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв»язку з чим на підставі ст. 128 КАС України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Рахом з тим відповідач надав суду заперечення на позов , в якому просив позовні вимоги залишити без задоволення з огляду на їх необґрунтованість.

Третя особа в наданому суду клопотанні просила справу розглядати за відсутності її представника , проти задоволення позову в частині зміни способу виконання постанови суду не заперечували.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі 2а-86/10 від 07 квітня 2011 року визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги до 5 травня, як інваліду війни другої групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009 та 2010 роки; зобов»язано управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради до нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману ним щорічну одноразову грошову державну допомогу до 5 травня, як інваліду війни другої групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009 та 2010 роки, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком встановлених на час виплати у 2009 та 2010 роках, з урахуванням виплачених сум.

На примусове виконання вказаної постанови ОСОБА_1 отримав виконавчий лист, на підставі якої Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрите виконавче провадження з примусового виконання вказаної постанови суду.

В межах вказаного виконавчого провадження було змінено боржника управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради на Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському (Жовтневому) району .

Крім того , держвиконавець звертався до суду з поданням що зміни способу і порядку виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі 2а-86/10 від 07 квітня 2011 року в порядку визначеному ст. 263 КАС України, однак ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року в задоволенні вказаного подання відмовлено.

Наразі постанова суду виконана лише в частині нарахування недоотриманої щорічної одноразоої грошової державної допомоги до 5 травня.

В іншій частині рішення суду до теперішнього часу не виконано, а виконавче провадження постановою держвиконавця від 26.05.2017 року закінчено наи підставі п.11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» .

Частиною 4 ст. 105 КАС України встановлено , що адміністративний позов може містити вимоги про:1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Відповідно до ч.5 ст. 105 КАС україни адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно частини 2 статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 статті 263 КАС України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв'язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Тобто, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів реалізації (виконання) рішення в разі неможливості його виконання у спосіб і порядок, встановлений раніше. Таким чином, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту. При цьому, відстрочити або розстрочити, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суд може лише у виняткових випадках.

Аналіз наведених норм чинного законодавства у сукупності з фактичними обставинами цієї справи , дає суду підстави дійти до висновку, що положеннями ст. 105 КАС України не передбачено такого способу захисту порушеного права позивача , як зміна способу і порядку виконання рішення суду , оскільки вирішення цього процесуального питання передбачено Розділом V КАС України , яким законодавцем визначено процесуальні питання пов»язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, а отже позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Згідно ч. 1 зазначеної статті моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з цієї норми, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Як зазначено в п. 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» ( заява № 10232/02) від 13 липня 2006 року зазначено, що виконання рішень суду, в яких відповідачем є державні органи, можливо виконати, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України, шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Українська правова система не наділяє ані суди, ані Державну виконавчу службу повноваженням скасовувати закон або примушувати державу вносити зміни до Закону «Про державний бюджет».

Суб»єктом владних повноважень надані докази того, він вживав заходи щодо виконання постанови суду, неодноразово звертаючись Департаменту соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації з проханням виділення додаткових коштів управлінню на виконання рішень судів.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Бюджетного Кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України, тобто, з урахуванням того, що відповідач як орган місцевого самоврядування є лише розпорядником бюджетних коштів , на теперішній час в діях жодної посадової особи УПСЗН не встановлено наявності складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України (умисне невиконання постанови суду) , суд вважає , що відсутня вина саме УПСЗН Запорізької міської ради по Олександрівському району щодо невиконання судового рішення, з огляду на що підстави передбачені ст. 23 , ст. 1167 ЦК України, для відшкодування позивачу моральної шкоди в даному випадку відсутні .

Слід також зазначити, що по факту тривалого невиконання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року у справі № 2а-86/2010 року позивач звернувся до Європейського суду та отримав рішення Європейського суду з прав людини за справою «Цибулько та інші проти України» від 20 червня 2013 року .

Згідно названого рішення суд визнав, що рішення ухвалені на користь заявника, не були виконані своєчасно, відповідальність за що несе держава.

Суд зазначив про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, що ратифікована Україною 17 липня 1997 року (далі по тексту - Конвенція), та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у звязку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявника. Суд також вважає, що було порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявник не мав ефективного засобу юридичного захисту, за допомогою якого він міг отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

З зазначених підстав суд постановив, протягом трьох місяців держава відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат.

При цьому суд, як вказано вище, встановив, що тривале невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є порушенням п.1 ст.6 Конвенції та ст.1 Першого протоколу Конвенції, згідно якого, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, Європейський суд з прав людини визнав, що тривале невиконання судового рішення є порушенням майнових прав особи, що тягне за собою необхідність відшкодування матеріальної та моральної шкоди, тобто спір між державою та позивачем, щодо компенсації моральної та матеріальної шкоди, завданої невиконанням судового рішення , вирішено у судовому порядку, а за змістом національного законодавства (частина 5 статті 23 ЦК України ) моральна шкода відшкодовується одноразово.

Керуючись ст.ст. 8-11, 158-161 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району , третя особа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зміну способу виконання постанови суду, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає , до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення . У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя:

26.07.2017 .