Справа № 817/371/16
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2017 р.Р і в н е 817/371/16
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, відповідачів: представник Віннічук В.А. , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції в Рівненській області Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області
про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

13.03.2016 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області та Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області, в якому просив визнати незаконними дії (бездіяльність) УМВС України в Рівненській області в особі Ліквідаційної комісії щодо неналежного повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та її видачі, зобов'язати внести зміни в дату звільнення на дату прийняття рішення судом і нарахувати та виплатити середньомісячну заплату за час вимушеного прогулу, пов'язаного з несвоєчасною видачею трудової книжки з дати звільнення по дату винесення рішення судом. Також просив визнати незаконними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо неприйняття його на службу в національну поліцію відповідно до пункту 9 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та зобов'язати прийняти його на службу в Національну поліцію з послідуючим проходженням атестації з дати звільнення зі служби органах міліції за скороченням штатів. Додатково просив стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді Гломба Ю.О. від 14.04.2016.

У зв'язку із закінченням строку повноважень судді Гломба Ю.О., відповідно до розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду №120 від 19.05.2017 та за результатами повторного автоматизованого розподілу, справа №817/371/16 прийнята до провадження судді Друзенко Н.В. згідно з ухвалою від 22.05.2017.

Заявою від 28.07.2017, яка прийнята судом згідно з ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, позивач уточнив свої позовні вимоги і просив:

1) визнати протиправними дії (бездіяльність) УМВС України в Рівненській області в особі Ліквідаційної комісії щодо неналежного повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та її неналежної видачі,

2) визнати незаконними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо неприйняття його на службу в національну поліцію відповідно до пункту 9 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та зобов'язати прийняти його на службу в Національну поліцію;

3) призначити його в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області на посаду, відповідну званню майор;

4) зобов'язати Головне управлінні Національної поліції в Рівненській області виплатити грошове забезпечення за весь період вимушеного прогулу згідно посадового окладу, відповідного посаді, з функціональними обов'язками, аналогічними відповідній посаді у Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області за весь період вимушеного прогулу.

Від вимог про стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу відмовився.

Позивач та його представник в обґрунтування позовних вимог зазначили, що з червня 2005 року по листопад 2015 року позивач працював в органах внутрішніх справ. У встановленому порядку не був попереджений про наступне звільнення. Разом з тим, 06.11.2015 начальник УМВС України в Рівненській області видав наказ №381 о/с по особовому складу, яким звільнив зі служби позивача. Зауважили, що позивач був звільнений у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (скорочення штатів), хоча фактично відбулася ліквідація органів внутрішніх справ та створення Національної поліції. Крім того, вказали, що обов'язковою умовою звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України за значеним положенням є відсутність можливості подальшого використання на службі. Проте, на їх переконання, відповідач не перевірив можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції. При цьому, стверджували, що позивач повідомив про таке бажання, подав рапорт, в якому просив дозволити приходити службу в органах національної поліції, однак такий рапорт не був взятий відповідачем до уваги. Доводили, що відповідачі своїми протиправними діями позбавили позивача права бути прийнятим на службу в Національну поліцію. Також зауважили, що після звільнення позивач не був повідомлений про необхідність отримання трудової книжки і трудова книжка на даний час залишається у відповідачів. За наведеного просили позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала, в обґрунтування своїх заперечень пояснила, що необхідності персонального (під розписку) попередження позивача про наступне звільнення (як це передбачено нормами КЗпПУ) у відповідача не було, оскільки він попереджений про майбутнє звільнення у встановлений законом спосіб. Враховуючи те, що позивач не був прийнятий на службу до поліції в тримісячний термін з моменту його попередження про наступне вивільнення, вважає дії УМВС України в Рівненській області щодо його звільнення через скорочення такими, що відповідають частини другій статті 19 Конституції України. Що стосується доводів позивача про те, що він подавав рапорт, в якому просив дозволити приходити службу в органах національної поліції, зауважила, що такий рапорт до Управління кадрового забезпечення не надходив і в журналі вхідної кореспонденції не реєструвався. За наведеного, у Головного управління Національної поліції в Рівненській області не виникало обов'язку по прийняттю позивача на службу в національну поліцію відповідно до пункту 9 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». З таких підстав, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Допитана в судовому засіданні 27.07.2017 свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що в листопаді 2015 року вона працювала в Управлінні кадрового забезпечення УМВС України в Рівненській області. У зв'язку з ліквідацією органів внутрішніх справ та утворенням Національної поліції, працівники ліквідованого органу писали та подавали до вказаного Управління дві заяви-рапорти: одну про звільнення з органів МВС у зв'язку з подальшим проходженням служби в органах Національної поліції, а другу - про прийняття на службу в поліцію на відповідну посаду. Такі заяви - рапорти ніде не реєструвались, а для видання наказу про прийняття на службу в Національну поліцію достатньою вважалась наявність погоджувальної резолюції безпосереднього керівника службовця на заяві та/або рапорті. Також повідомила, що їй було відомо про те, що такого рапорту ОСОБА_1 в Управлінні немає, а тому вона переказувала через ОСОБА_5, дружину позивача, яка також проходила службу в УМВС України в Рівненській області, інформацію про те, щоб позивач самостійно підшуковував собі місце служби в Національній поліції. Також підтвердила, що трудову книжку ОСОБА_1 в Управлінні кадрового забезпечення після звільнення не отримував, позаяк не виявляв такого бажання.

Допитана в судовому засіданні 27.07.2017 свідок ОСОБА_5, яка доводиться позивачу дружиною, та працює в ГУ Національної поліції в Рівненській області, повідомила суду, що турбуючись за долю рапортів свого чоловіка про прийом на службу в Національну поліцію, вона підходила в кабінет №5 Управління кадрового забезпечення УМВС України в Рівненській області до ОСОБА_4 В зв'язку з тим, що відбувалась ліквідація органів внутрішніх справ, таких рапортів було дуже багато. Ствердила, що ОСОБА_4 показала їй файл із рапортами працівників Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області і пояснила, що на всіх рапортах, крім рапорту ОСОБА_1 і ще двох, стоїть резолюція керівника. З огляду на такі обставини, запропонувала, щоб чоловік самостійно шукав собі місце в поліції.

Допитаний в судовому засіданні 27.07.2017 свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що ОСОБА_1 в листопаді 2015 разом з усіма міліціонерами, які проходили службу в Зарічненському РВ УМВС України в Рівненській області, в його присутності писав рапорт про прийняття його на посаду в Національній поліції. Ствердив, що рапорти усіх співробітників райвідділу передавалися в Управління кадрового забезпечення УМВС України в Рівненській області скопом. Також зауважив, що в його присутності ОСОБА_1 ніколи не відмовлявся від служби в поліції.

Допитаний в судовому засіданні 27.07.2017 свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що він до реформи в міліції працював у Зарічненському РВ УМВС України в Рівненській області разом з ОСОБА_1 Ствердив, що в листопаді 2015 року ОСОБА_6, який виконував обов'язки кадровика, показував усім співробітникам як правильно писати заяви - рапорти на прийняття на службу в поліцію та на призначення на посаду в Національній поліції. Засвідчив, що під час написання рапортів вони сиділи в одному кабінеті і ОСОБА_1 власноручно писав такі рапорти і здавав їх разом з усіма. Також ствердив, що у начальника Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_8 були претензії до ОСОБА_1, хоча останній був сумлінним працівником. Крім цього, засвідчив, що він особисто теж писав заяву і рапорт, але вони зникли, що змусило його шукати собі місце служби в іншому райвідділі. Пояснив, що отримавши попереднє погодження від керівництва Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області, він повторно подав рапорт і таким чином продовжив службу у відповідному підрозділі Національної поліції.

Допитаний в судовому засіданні 27.07.2017 свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що він до реформи в міліції працював у Зарічненському РВ УМВС України в Рівненській області разом з ОСОБА_1 Засвідчив, що 05.11.2015 усім співробітникам райвідділу було запропоновано написати рапорти і заяви про прийом на службу в Національну поліцію і про призначення на відповідну посаду. Ствердив, що ОСОБА_1 мав бажання продовжувати службу і писав відповідні рапорт та заяву. Засвідчив, що рапорти усіх співробітників райвідділу віддавали кадровику ОСОБА_6 для передачі в Управління.

Дослідженням письмових доказів по справі суд встановив наступне.

З 30.06.2005 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується його Послужним списком. З 13.11.2014 року займав посаду начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області (а.с.45-49).

06.11.2015 року начальником УМВС України в Рівненській області прийнято наказ №381 о/с «По особовому складу», відповідно до якого, зокрема, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ вирішено звільнити у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1, начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області (а.с.50).

За вих. №3/2-3032 від 06.11.2015 ОСОБА_1 підготовлено повідомлення про звільнення де зазначено про необхідність отримання трудової книжки у зв'язку із звільненням, однак доказів направлення такого повідомлення та/або вручення такого повідомлення позивачу суду не надано (а.с.43-44).

Витяг із наказу про звільнення, завірена копія трудової книжки та завірене повідомлення про звільнення були надіслані адвокату позивача у відповідь на його звернення 15.07.2016. У цій же відповіді повідомлено, що згідно з особовою справою ОСОБА_1 заява про переведення на службу в Національну поліцію України відсутня (а.с.12-15).

Управління кадрового забезпечення ГУ Національної поліції в Рівненській області листом № 176/12/02-2017 від 31.01.2017 підтвердило, що рапорт майора міліції ОСОБА_1, начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області про подальше проходження служби в Національній поліції України до Управління не надходив, а в журналі вхідної кореспондент УКЗ ГУНП відсутній будь-який документ щодо подальшого проходження служби в Національній поліції України майора міліції ОСОБА_1 (а.с.126).

Ліквідаційна комісія УМВС України в Рівненській області видала довідку за №1/6229 від 27.07.2017, за якою згідно журналів вхідних документів ВРСДЗ УМВС України в Рівненській області №1158, №1222 (перереєстровані в ГУНП в Рівненській області за №471, №523) у період з 06.08.2015 по 06.11.2015 рапорт про прийом на службу в поліцію ОСОБА_1 не надходив (а.с.194).

Разом з тим, оглядом вказаних журналів в судовому засіданні 27.07.2017 встановлено, що у період з 06.08.2015 по 06.11.2015 у ньому взагалі не зареєстровано жодного рапорту про прийом на службу в поліцію.

Дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Правовідносини сторін регулюються Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином законодавець імперативно визначив спосіб і час попередження відповідних працівників.

За наведеного, доводи позивача про те, що він не був попереджений про можливе майбутнє вивільнення судом відхиляються.

Відповідно до пункту 10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення даного Закону перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 для працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, передбачена альтернатива у виборі, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції чинній на день звільнення позивача) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме:

при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції;

при не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення;

при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Системний аналіз вказаних норм дає суду підстави для висновку, що при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату начальник органу зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, та з'ясувати наявність наміру особи проходити службу в національній поліції.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що 05.11.2015 року ОСОБА_1 складав та подав рапорти на ім'я начальника УМВС України в Рівненській області з проханням дозволити подальше проходження служби в підрозділах Національної поліції та на ім'я т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області - про прийом його на службу до поліції та призначення на посаду начальника сектору карного розшуку відповідного відділення Національної поліції. Показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в повній мірі підтверджуються обставини написання позивачем рапортів про продовження служби у національній поліції та подання їх до Управління кадрового забезпечення за посередництвом особи, відповідальної за ведення кадрів в Зарічненському РВ УМВС України в Рівненській області.

Таким чином, позивач у строк, відведений законом, виявив згоду на проходження служби в поліції, однак, рапорти з незалежних від позивача причин за належністю не надійшли, та не були розглянуті у встановленому порядку.

Як свідчать матеріали справи, в тому числі наказ №381 о/с «По особовому складу» від 06.11.2015, при звільненні позивача зі служби відповідач - Управління МВС України в Рівненській області не тільки жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, але й не перевірив взагалі можливості реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції у Рівненській області.

Отже, в порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, з моменту його опублікування, тобто з 06.08.2015, та до прийняття наказу про звільнення позивача, тобто до 06.11.2015, останньому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, а він, в свою чергу, від проходження служби в поліції не відмовлявся. Крім того, відповідачами взагалі не було перевірено можливості подальшого використання на службі позивача та його відповідності вимогам, які ставляться до поліцейського. За наявності у позивача бажання продовжити службу в органах Національної поліції, відповідачами не вжито жодних заходів, спрямованих на вирішення питання про його прийняття на службу до Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Водночас, суд звертає увагу, що вимоги до кандидатів на службу в поліції передбачені статтею 49 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою. Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я, на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до статті 50 цього Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обмеження, пов'язані зі службою в поліції, визначені статтею 61 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015.

За даними Послужного списку , позивач служив в органах внутрішніх справ з червня 2005 року, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 16 років 03 місяці 3 дні. За період служби заохочувався 10 разів, діючих дисциплінарних стягнень не має.

Даних про те, що позивач має обмеження, пов'язані зі службою у поліції, відповідачами не встановлено.

Попри це, відповідачем залишено поза увагою та не розглянуто рапорт позивача, в якому було висловлено бажання проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області, як це передбачено пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що наказ УМВС України в Рівненській області №381 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів), не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, а відтак порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, а тому, враховуючи вимоги частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та з огляду на те, що адміністративний позов був спрямований саме на захист права бути прийнятим на службу в Національну поліцію України на особливих умовах, тобто в продовження попередньої служби в органах МВС, виходить за межі позовних вимог та робить висновок про наявність правових підстав для скасування наказу Управління МВС України в Рівненській області №381 о/с від 06.11.2015 про звільнення майора міліції ОСОБА_1, як протиправного.

При цьому, суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» №730 від 16.09.2015, постановлено ліквідувати УМВС України у Рівненській області та утворити Головне управління Національної поліції у Рівненській області.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014 року та 04.11.2014 року, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» №755-IV від 15.05.2003, юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Крім того, згідно із частиною 9 статті 36 цього Закону, дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи. Відповідно до частини четвертої статті 1 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За таких обставин суд вважає, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області

Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За таких обставин, належить стягнути з Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 07 листопада 2015 року по 28 липня 2017 року включно.

При цьому, жодних підстав для покладення такого обов'язку на Головне управління Національної поліції в Рівненській області немає, позаяк позивач на службі в такому Управлінні жодного дня не перебував.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді з 07.11.2015 року та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає зверненню до негайного виконання.

Також з огляду на встановлені судом обставини підлягають до задоволення вимоги про визнання протиправними дій Головного Управління Національної поліції в Рівненській області щодо неприйняття ОСОБА_1 на службу в Національну поліцію відповідно до пункту 9 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про покладення на Головне управління Національної поліції в Рівненській області обов'язку призначити його на посаду, що відповідає званню майора, то суд зазначає наступне.

Призначення на посаду поліцейського здійснюється лише після перевірки комісією відповідності кандидатури вимогам Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, що є дискреційним правом комісії.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, задоволення вказаної позовної вимоги вважатиметься формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, виходитиме за межі завдань адміністративного судочинства. За наведених обставин, в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

В той же час, належним способом захисту порушеного права позивача, зокрема, буде задоволення позову в частині зобов'язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області та Головного Управління Національної поліції в Рівненській області вирішити питання щодо подальшого проходження ОСОБА_1 служби в органах Національної поліції України згідно поданого ним рапорту.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій УМВС України в Рівненській області в особі Ліквідаційної комісії щодо неналежного його повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, та її неналежної видачі, суд зазначає, що трудова книжка знаходиться в Управлінні кадрового забезпечення і позивач, знаючи про це, за її отриманням не звертався, а тому будь-які дії, чи бездіяльність відповідачів, з цього приводу, не порушують його прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно, такі позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі як суб'єкти владних повноважень не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Підстав для присудження судових витрат немає з огляду на їх відсутність.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України в Рівненській області №381 о/с від 06.11.2015 про звільнення майора міліції ОСОБА_1, начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області з 07.11.2015 року.

Визнати протиправними дії Головного Управління Національної поліції в Рівненській області щодо неприйняття ОСОБА_1 на службу в Національну поліцію відповідно до пункту 9 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов'язати Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Рівненській області та Головне Управління Національної поліції в Рівненській області вирішити питання щодо подальшого проходження ОСОБА_1 служби в органах Національної поліції України згідно поданого ним рапорта.

Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 28 липня 2017 року включно.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Друзенко Н.В.