Справа № П/811/1548/16
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2017 рокусправа № П/811/1548/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Лащенко Р.В.

за участі представників позивача Підлісного О.І., Дьяченка А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс» та Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 р. в справі № П/811/1548/16 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс» до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Неоальянс» (далі ТДВ «Неоальянс») звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі ГУ ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ , від 05.08.2016 р., № 2 від 29.07.2016 р., № від 21.10.2016 р.

Заявою від 27.12.2016 р. позивачем збільшено позовні вимоги шляхом подання відповідної заяви, в якій позивач просив додатково до заявлених позовних вимог визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2016 р.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 р. позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2016 р. в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 309117,50 грн., в тому числі за основним платежем 247294 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6182350 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вказує на помилковий висновок суду першої інстанції щодо невизнання господарською діяльністю перерахування попередньої оплати на адресу ЗАТ «ПММ-Транссервіс»; на неврахування судом доведеності здійснення позивачем розрахунків за надані в оренду паї саме грошовими коштами, а не продукцією невідомого походження.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову в частині задоволених позовних вимог, прийнявши нове рішення про відмову у їх задоволенні, посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, вказує на неврахування судом факту доведеності не використання у межах господарської діяльності придбаних товарів у ТОВ «Клуб розвитку НОУТІЛЛ», що призвело до нецільового використання сум податку на додану вартість, що акумульовані на спеціальному рахунку.

В судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги відповідача просили відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги позивача просив відмовити. До судового засідання 01.08.2017 р. представник відповідача не зявився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку з чим колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційних скарг матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Товариство з додатковою відповідальністю «Неоальянс» зареєстровано як юридична особа 24.12.2008 р., , є правонаступником ВАТ «Новгородківський Райагрохім».

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено планову виїзну перевірку ТДВ «Неоальянс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2013 р. по 31.03.2016 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2013 р. по 31.03.2016 р., результати якої оформлено актом № 47/11-28-14-02/05489595 від 14.07.2016 р. В акті перевірки зафіксовано порушення: пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 9930,0 грн., в т.ч. за липень 2015 року в сумі 1050,0 грн. та за серпень 2015 року в сумі 8880,0 грн.; п. 189.1 ст. 189, п. 192.1 ст. 192, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України в частині застосування податкової пільги не за призначенням та всупереч умовам її надання, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 336968,08 грн., в тому числі за квітень 2014 року в сумі 82426,43 грн., за травень 2015 року в сумі 17177,98 грн., за червень 2015 року в сумі 237363,67 грн. -і зменшено від'ємне значення з ПДВ за червень 2015 року на суму 123467 грн.; п. 209.2, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, п. 4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 р. № 11, в результаті чого встановлено нецільове використання сум податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на суму 73066,30 грн.; п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 40/10320, в частині неоприбуткування готівки в касі товариства в сумі 59580,0 грн.; п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині здійснення реалізації сільськогосподарської продукціїї, яка не облікована, на загальну суму 59580,0 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: № від 05.08.2016 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2439,42 грн., в тому числі за основним платежем - 1572,98 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 393,25грн., сума пені - 473,19 грн.; № від 05.08.2016 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 243,93 грн., в тому числі за основним платежем - 157,29 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 39,32 грн., пеня - 47,32 грн.; № від 29.07.2016 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 12348,00 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 12347,00 грн.; № від 29.07.2016 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 524955,00 грн., в тому числі за основним платежем - 419964,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 104991,00 грн.; № від 29.07.2016 р., яким позивачу нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 417060,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження зазначених рішень рішенням ДФС України частково зменшено податковий кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах із ПП «Арзаміт», ТОВ «Клуб розвитку та впровадження НОУТІЛЛ технології в Україні» та в частині збільшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість по операціям з реалізації сільськогосподарської продукції по цінам, нижчим за її собівартість, та у відповідній частині штрафних санкцій, за податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 29.07.2016 р.

За результатами адміністративного оскарження контролюючим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2016 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 406700,00 грн., в тому числі за основним платежем - 325360,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 81340,00 грн.

Судом першої інстанції зазначено, що за відомостями акту перевірки позивачем в порушення п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в червні 2015 р. до складу податкових зобов'язань не включено суму податку на додану вартість в розмірі 237363,67 грн. по операціях з ЗАТ «ПММ-Транссервіс», що не пов'язані з господарською діяльністю товариства. Згідно з журналом-ордером та відомості по рахунку 631 станом на 01.04.2013 р. (на початок перевірки) по ТДВ «Неоальянс» рахувалась дебіторська заборгованість по взаємовідносинах з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» в сумі 1424182,00 грн. В червні 2015 р. зазначена дебіторська заборгованість списана ТДВ «Неоальянс» наступними бухгалтерськими проводками: Дт 94 Кт 631 - 1186818,33 грн.; Дт 644/1 Кт631 - 237363,67 грн. Станом на 31.03.2016 року заборгованість по розрахункам з ЗАТ «ПММ - Транссервіс» відсутня.

Встановивши, що отримавши оплату за товар, ЗАТ «ПММ-Трассервіс» не здійснило його поставку та взагалі припинило свою діяльність у зв'язку з визнанням його банкрутом, приймаючи до уваги ненадання позивачем суду укладеного договору з ЗАТ «ПММ-Транссервіс», інших первинних документів (платіжних доручень, банківських виписок), що могли б підтвердити термін виникнення дебіторської заборгованості та, відповідно, строки її погашення, суд першої інстанції дійшов висновку, що донарахування податку на додану вартість в сумі 237363,67 грн. та штрафної санкції на зменшене від'ємне значення в сумі 12374,00 грн. є правомірним, а тому відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість внаслідок порушення порушення пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, судом першої інстанції встановлено, що згідно з актом перевірки протягом липня-серпня 2015 р. позивачем до складу податкових зобов'язань не включено податок на додану вартість на загальну суму 9930,0 грн. (1050,00 грн. + 8880,00 грн.) внаслідок реалізації сільськогосподарської продукції продукції невідомого походження (пшениці, кукурудзи та соняшника) орендодавцям за надані в оренду паї.

Встановивши, що поясненнями орендодавців ТДВ «Неоальянс» від 24.06.2016 р. та 30.06.2016 р. підтверджено, що протягом липня-серпня 2015 р. населенню за надані в оренду паї частково видавалася сільськогосподарська продукція (13,1 т пшениці, 4,7 т кукурудзи та 0,3 т соняшника), суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок реалізації сільськогосподарської продукції невідомого походження ТДВ «Неоальянс» занижено податкові зобов'язання за 2015 р. на загальну суму податку на додану вартість 9930 грн., що стало підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Також суд першої інстанції зазначив, що поясненнями орендодавців сіл Білозерне та Ручайки Новгородківського р-ну від 24.06.2016 р. та від 30.06.2016р. доведено, що частково в рахунок паїв вони отримували сільськогосподарську продукцію, а решту грошовими коштами, тобто на суму 59580,0 грн. (вартість сільськогосподарської продукції), в відомостях на виплату паїв орендодавці грошові кошти не отримували. В порушення п. 3.3 Положення НБУ № 637, яким встановлено, що приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером, на суму не виплачену в рахунок паїв вище переліченим орендодавцям сіл Озерне та Ручайки Новгородківського р-ну (59580,0 грн.) прибуткові касові ордери не виписувалася, а сума 59580,0 грн. до каси ТДВ «Неоальянс» не оприбутковувалася. Через те, що позивачем не спростовано зазначене порушення, не надано копії відомостей, суд першої інстанції вважав, що позивачем здійснено реалізацію необлікованої сільськогосподарської продукції на загальну суму 59850,00 грн.

Щодо збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на додану вартість внаслідок про нецільового використання сум податку на загальну суму 73066,30 грн. судом першої інстанції встановлено, що згідно з актом перевірки в червні та в вересні 2014 р. ТДВ «Неоальянс» здійснювалось придбання засобів захисту рослин (талант ПАР, антал та контадор Макси та інші) у ТОВ «Клуб розвитку Ноутілл» на загальну суму 144356,80 грн., які не використовувались у виробництві сільськогосподарської продукції.

Встановивши, що придбані позивачем засоби захисту рослин відповідно до актів списання мінеральних добрив використані для передпосівної обробки насіння посівмату, тобто використані у виробництві сільськогосподарської продукції, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушень статті 209 Податкового кодексу України, у звязку з чим задовольнив позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.10.2016 р. в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість податку в розмірі 73066,00 грн. та нарахованих штрафних санкцій в розмірі 18266,00 грн.

Стосовно збільшення позивачу суми грошового зобовязання внаслідок порушення п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України через не проведення в листопаді 2014 р. коригування податкового кредиту на суму 5000,26 грн. згідно з розрахунком коригування кількісних і вартісних показників, виданим ТОВ «Ландтех» судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом взято до уваги тільки податкову накладну № 424 від 19.11.2014 р. на суму 516808,51 грн., в т.ч. податок на додану вартість - 86134,75 грн., та розрахунок коригування цієї накладної № 124 від 06.04.2015 р. на суму 30001,55 грн., в т.ч. податок на додану вартість - 5 000,26 грн., проте не враховано податкову накладну № 326 від 25.02.2015 р. на суму 30001,55 грн., в т.ч. податок на додану вартість - 5000,26 грн.

Встановивши, що розрахунок по даній господарській операції так і залишився в сумі 516808,51 грн., а зміна відбулась тільки в асортименті придбаного товару (замість «жгута дротів кабіни 1 шт. вартістю 700,08 грн., привіду 1 шт. вартістю 22394,60 грн., стійки 0,28 шт. вартістю 1906,61 грн., загальною вартістю 25001,29 грн., в тому числі податок на додану вартість - 5000,26 грн. (розрахунок коригування № 124) позивачем придбано «шини в кількості 21 шт. вартістю 25001,29 грн., в тому числі податок на додану вартість - 5000,26 грн. (податкова накладна № 326)), суд першої інстанції вважав протиправним збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 5000,26 грн.

Судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права. Вказані обставини є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та постановлення нового рішення судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Головним управління ДФС у Кіровоградській області проведена планова виїзна перевірка ТДВ «Новоальянс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2013 р. по 31.03.2016 р., висновки якої відображено в акті № 47/11-28-14-02/05489595 від 14.07.2016 р. Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість всього в сумі 9930 грн., в тому числі за липень 2015 р. в сумі 1050 грн., за серпень 2015 р. 8880 грн.; п. 189.1 ст. 189, п. 192.1 ст. 192, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України в частині застосування податкової пільги не за призначенням та всупереч умовам її надання, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 336968,08 грн., в тому числі за квітень 2014 р. на 82426,43 грн., за травень 2015 р. на 17177,98 грн., за червень 2015 р. на 237363,67 грн., у звязку з чим зменшено від'ємне значення податку на додану вартість за червень 2015 р. на суму 123467 грн.; п. 209.2, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, п. 4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 р. № 11, в частині нецільового використання сум податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на суму 73066 грн.; п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, в частині не оприбуткування готівки в касі підприємства в сумі 59880 грн.; п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині здійснення реалізації сільськогосподарської продукції, яка не була облікована, на загальну суму 59580 грн.; пп. 164.2.5 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, пп. 170.1.1, 170.1.4 п. 170.1 ст. 170, ч. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 р. на суму 1572,98 грн.; п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення», пп. 164.2.5 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, пп. 170.1.1, 170.1.4 п. 170.1 ст. 170, ч. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору за 2015 р. на суму 157,29 грн. (а.с. 9-79 т.1).

На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС прийняті податкові повідомлення-рішення: № від 05.08.2016 р. про збільшення ТДВ «Неоальянс» суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 2439,42 грн., в тому числі за основним платежем 1572,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 393,25 грн., пеня 473,19 грн.; № від 05.08.2016 р. про збільшення ТДВ «Неоальянс» суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 243,93 грн., в тому числі за основним платежем 157,29 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 39,32 грн., пеня 47,32 грн.; № від 29.07.2016 р. про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 123467 грн. за червень 2015 р. та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 12347 грн.; № від 29.07.2016 р. про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 524955 грн., в тому числі за основним платежем 419964 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 104991 грн.; № від 29.07.2016 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 417060 грн. (а.с. 80-84 т.1).

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 05.10.2016 р. № 21601/6/99-99-11-01-01-25 частково скасовано податкові повідомлення-рішення від 29.07.2016 р. № , № в частині зменшення перевіркою податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах із ПП «Арзаміт», ТОВ «Клуб розвитку та впровадження НОУТІЛЛ технології в Україні», та в частині збільшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість по операціям з реалізації сільськогосподарської продукції по цінам, нижчим за її собівартість та у відповідній частині штрафних санкцій (а.с. 86-91 т.1).

На підставі вказаного рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2016 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 406700,00 грн., в тому числі за основним платежем 325360,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 81340,00грн. (а.с. 92 т.1).

Предметом даного спору є податкові повідомлення-рішення №№ , , , , .

З огляду на доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Кіровоградській області, відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції лише в частині недопущення позивачем нецільового використання сум податку на додану вартість у розмірі 73066,30 грн.

Позивач же не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині невизнання господарських операцій з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» на суму 237363,67 грн. та зменшення відємного значення за цими операціями на 123467 грн., а також щодо реалізації орендодавцям сільськогосподарської продукції невідомого походження, внаслідок чого збільшено грошові зобовязання з податку на додану вартість на 9930 грн.

Як зазначено вище, з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції вбачається, що суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення № від 21.10.2016 р. в частині збільшення позивачу сум грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем 247294 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 61823,50 грн. Також згідно мотивувальної частини постанови, правомірним є і податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2016 р., яким зменшено розмір відємного значення по взаємовідносинам з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» у розмірі 123467 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 12347 грн.

Натомість, резолютивна частина постанови помилково вказує про, навпаки, скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.10.2016 р. саме в частині збільшення позивачу сум грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем 247294 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 61823,50 грн.

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.2, п.200.3).

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг) до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару (робіт, послуг), сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), використання товару (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

У свою чергу, відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є обєктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, висновки контролюючого органу ґрунтуються на наступному.

Перевіркою взаємовідносин з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» встановлено, що позивачем у червні 2015 року до складу податкових зобовязань не включено суму податку на додану вартість 237363,67 грн. по операціям, що не повязані із господарською діяльністю товариства.

Згідно з журналом-ордероом та відомості по рахунку 631 станом на 01.04.2013 року (на початок перевірки) по ТДВ «Неоальянс» рахувалась дебіторська заборгованість по взаємовідносинах з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» в сумі 1424182,00 грн.

У червні 2015 р. зазначена дебіторська заборгованість списана ТДВ «Неоальянс» наступними бухгалтерськими проводками:

Дт 94 Кт ,33 грн.;

Дт 644/1 Кт631 237363,67 грн.

Станом на 31.03.2016 р. заборгованість по розрахункам з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» відсутня.

В ході перевірки ТДВ «Неоальянс» не надано укладений договір з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» та відповідні первинні документи (платіжні доручення, виписки банку, тощо), що підтверджують термін виникнення дебіторської заборгованості та строки її погашення.

Також перевіряючими зазначено, що аналізом даних АІС «Податковий блок» підсистема «Автоматизована система співставлення» встановлено, що зазначена заборгованість між ЗАТ «ПММ-Транссервіс» та ТДВ «Неоальянс» виникла в серпні 2008 року. Зокрема, в серпні 2008 року ЗАТ «ПММ-Транссервіс» включено до складу податкових зобов'язань податок на додану вартість в сумі 250000,0 грн., ТДВ «Неоальянс» включено аналогічну суму до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за серпень 2008 року. Заборгованість в сумі 1424182,0 грн. виникла внаслідок перерахування ТДВ «Неоальянс» попередньої оплати за паливно-мастильні матеріали (1500000,0 грн.) та подальшого часткового повернення ЗАТ «ПММ-Транссервіс» даної предоплати (-75818,0 грн.).

При цьому, перевіряючими зроблено висновки, що сума перерахування попередньої оплати ЗАТ «ПММ-Транссервіс» не є господарською діяльністю платника податку (з посиланням на п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України).

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем до суду не було надано укладеного договору з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» чи інших первинних документів (платіжних доручень, банківських виписок), що могли б підтвердити термін виникнення дебіторської заборгованості та, відповідно, строки її погашення.

Разом з тим, в порушення вимог ч. ч. 4. 5 ст. 11, ч. 5 ст. 71 КАС України судом першої інстанції не витребувано відповідні докази.

Судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 195 КАС України витребувано у позивача докази на підтвердження господарської операції із зазначеним контрагентом.

Так, судом апеляційної інстанції досліджено копію договору купівлі-продажу №20-08/07 від 07.08.2008 р., предметом якого є поставка дизельного палива на загальну суму 1500000,00грн. Згідно з реєстром платіжних доручень від 07.08.2008р. позивачем здійснено передплату ЗАТ «ПММ-Транссервіс» у розмірі 1500000,00грн. За змістом додаткової угоди від 10.12.2008р. ЗАТ «ПММ-Транссервіс» визнано заборгованість перед позивачем у розмірі 1500000,00грн. та взято зобовязання з повернення цієї суми до 20.12.2008 р.

Разом з тим, ЗАТ «ПММ-Транссервіс» повернуто позивачу 75818,0 грн., товар не поставлено, а у 2014 році ЗАТ «ПММ-Транссервіс» і припинило свою діяльність через визнанням його банкрутом.

Як зазначає позивач, у звязку з цим ним і було списано дебіторську заборгованість.

Оскільки предметом договору є поставка паливно-мастильних матеріалів, які позивач повинен був використати в власній господарської діяльності як виробник сільськогосподарської продукції, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок контролюючого органу, підтриманий судом першої інстанції, щодо не повязаності здійснення передплати із господарською діяльністю позивача.

Відтак, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок контролюючого органу про порушення позивачем абз. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Щодо нецільового використання позивачем сум податку на доодану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Клуб розвитку та впровадження НОУТІЛЛ технології в Україні» (на суму 73066,0грн.) судова колегія вказує на наступне.

Як зазначено в акті перевірки, відповідач заперечує, що придбані позивачем у ТОВ «Клуб розвитку та впровадження НОУТІЛЛ технології в Україні» засоби захисту рослин використовувалися у виробництві сільськогосподарської продукції.

Основним видом діяльності позивача є вирощуванням зернових культур, а тому придбання засобів захисту рослин повязано із господарською діяльністю позивача.

Нормами статті 209 Податкового кодексу України врегульовано спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства.

Відповідно п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №11, сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період, перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

У відповідності до п. 209.7 ст 209 Податкового кодексу України, сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101,4102, 4103,4301 згідно з УКТ ЗЕД та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до п.209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовлюються), а послуги надаються безпосередньо платником податку суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.10.2016р. в частині збільшення позивачу грошових зобовязань на суму 73066,0грн.

Стосовно реалізації сільськогосподарської продукції орендодавцям суд апеляційної вказує на таке.

Контролюючим органом встановлено, що ТДВ «Неоальянс» в період з 01.04.2013 р. по 31.03.2016 р. реалізовувало лише власно вирощену продукцію субєктам господарювання та населенню тільки за грошові кошти, що підтверджується звітами про рух сільськогосподарської продукції власного виробництва, що знаходиться на зберіганні в складах товариства. Будь-якого іншого придбання сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації товариство не здійснювало, що підтверджується обліком залишків сільськогосподарської продукції на складах товариства.

Реалізації сільськогосподарської продукції орендодавцям (населенню) в рахунок отриманих згідно з договорами оренди земельних ділянок (паїв) протягом періоду, що перевірявся, товариство не проводило.

При цьому, проведеною вибірковою перевіркою орендодавців ТДВ «Неоальянс», перевіряючими встановлено, що протягом липня-серпня 2015 року населенню за надані в оренду паї частково видавались сільськогосподарська продукція (пшениця, кукурудза та соняшник).

Оскільки іншого придбання сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації товариство не здійснювало, контролюючим органом зроблено висновок що вказана сільськогосподарська продукція є сільськогосподарською продукцією невідомого походження.

Суд першої інстанції погодився з такими доводами відповідача, з огляду на наявні в матеріалах справи пояснення орендодавців товариства (а.с. 131-142 т.1), згідно з якими протягом липня-серпня 2015 р. населенню за надані в оренду паї частково видавалася сільськогосподарська продукція, а саме: 13,1 т пшениці, 4,7 т кукурудзи та 0,3 т соняшника.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим.

Так, акт перевірки містить відомості про виплати орендодавцям орендної плати за надані в оренду земельні паї саме грошовими коштами (арк. 57-70 акту перевірки, а.с. 63-78 т.1).

Судом першої інстанції в порушення вимог ч. ч. 4, 5 ст. 11, ч. 5 ст. 71 КАС України не витребувано та не досліджено доказів на підтвердження тверджень позивача про здійснення розрахунків з орендодавцями саме грошовими коштами, у звязку з чим судом апеляційної інстанції досліджено такі докази.

Надами позивачем суду апеляційної інстанції доказами (виписками з банківського рахунку позивача, видатковими касовими ордерами, відомостями на виплату коштів) доводиться здійснення позивачем розрахунків з оредарями саме грошовими коштами, а не сільськогосподарською продукцією.

Як зазначено вище, висновок контролюючого органу, підтриманий судом першої інстанції, про розрахунки з орендарями сільськогосподарською продукціює ґрунтується виключно на поясненнях орендарів.

Разом з тим, колегія суддів не може вважати такі пояснення належними доказами в розумінні статей 69, 70 КАС України.

За приписами ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як встановлено ч. ч. 1, 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до 1 ст. 77 КАС України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані.

Письмовими доказами згідно з ч. 1 ст. 79 КАС України є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Послідовний аналіз зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що пояснення свідків є належним доказом в адміністративній справі, якщо такий свідок допитаний судом саме в процесі розгляду такої адміністративної справи.

Письмові пояснення осіб не можуть вважатися належними доказами в адміністративній справі ні як показаннями свідків, ні як письмовими доказами.

Відтак, колегія суддів вважає письмові пояснення орендарів, на яких грутував контролюючий орган свої висновки, які, в свою чергу підтримав суд першої інстанції, неналежними доказами.

При цьому судом першої інстанції взагалі не надана правова оцінка показанням свідків, допитаних саме в ході розгляду справи, які спростували доводи контролюючого органу про розрахунок позивача з ними сільськогосподарською продукцією та підтвердили отримання в рахунок орендної плати грошових коштів.

Сукупність вказаних обставин дає суду підстави вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції про реалізацію позивачем сільськогосподарської продукції невідомого походження, тобто, необлікованої, в рахунок оплати оренди за паї, відповідно є неправильним висновок про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за 2015 рік на загальну суму 9930,0 грн.

Крім того, з акту перевірки вбачається, що позивачу збільшено суму грошового зобовязання внаслідок порушення п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України через не проведення в листопаді 2014 р. коригування податкового кредиту на суму 5000,26 грн. згідно з розрахунком коригування кількісних і вартісних показників, виданим ТОВ «Ландтех».

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки розрахунок по даній господарській операції так і залишився в сумі 516808,51 грн., а зміна відбулась тільки в асортименті придбаного товару (замість «жгута дротів кабіни 1 шт. вартістю 700,08 грн., привіду 1 шт. вартістю 22394,60 грн., стійки 0,28 шт. вартістю 1906,61 грн., загальною вартістю 25001,29 грн., в тому числі податок на додану вартість - 5000,26 грн. (розрахунок коригування № 124) позивачем придбано «шини в кількості 21 шт. вартістю 25001,29 грн., в тому числі податок на додану вартість - 5000,26 грн. (податкова накладна № 326)), є протиправним збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 5000,26 грн.

Відповідно до п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тобто, за змісто статті 192 цього кодексу сума податкового кредиту підлягає коригуванню саме у разі зміни суми компенсації вартості товарів, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг. В даному ж випадку відбулась зміна номенклатури товару.

Разом з тим, оскільки на вимогу суду апеляційної інстанції контролюючим органом не надано детального розрахунку донарахованого грошового зобовязання з податку на додану вартість та відповідних штрафних санкцій за кожним порушенням, а суд позбавлений компетенції самостійно здійснювати розрахунок таких зобовязань та штрафних санкцій, податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2016 р. підлягає скасуванню в повному обсязі.

Приведений вище висновок суду про повязаність господарської операції позивача з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» з господарською діяльністю позивача обумовлює протиправність податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2016 р. про зменшення позивачу суми від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 123467грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 12347 грн.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 05.08.2016р. № та №, які прийняті внаслідок незастосування позивачем при нарахуванні та виплаті сум орендної плати за земельні частки (паї) у негрошовій формі (сільськогосподарська продукція) коефіцієнту згідно з п. 164.5 ст. 164 Податкового кодексу України, та податкового повідомлення-рішення від 29.07.2016 р. № , підставою прийняття якого є реалізація необлікованої сільськогосподарської продукції орендодавцям та не оприбуткування готівки на суму 59580,0грн., колегія суддів вказує на наступне.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримати податок із суми такого доходу за його рахунок. При цьому, відповідно до пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 цього кодексу податковим агентом платника податку-орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Відповідно до п. 164.5 ст. 164 ПК України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою:

К = 100 : (100 - Сп),

де К - коефіцієнт;

Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

У такому самому порядку визначаються об'єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.

Оскільки вище зроблений висновок про недоведеність виплати орендодавцям сільськогосподарської продукції в рахунок оплати оренди за паї, відсутні правові підстави для збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та війського збору податковими повідомленнями-рішеннями №№ , .

З аналогічних підстав колегія суддів вважає протиправним податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банка України від 15.12.2004 р. № 637 (далі Положення № 637).

Крім висновку суду апеляційної інстанції про недоведеність виплати орендодавцям сільськогосподарської продукції в рахунок оплати оренди за паї, на користь протиправності застосування до позивача штрафних санкцій свідчить наступне.

Відповідно до п. 3.3 Положення № 637 приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером.

Пунктом 2.6 Положення НБУ № 637 передбачено, що уся готівка, яка надходить до кас, є своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у говій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Пунктом 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі, при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Судом апеляційної інстанції досліджено касову книгу та видаткові касові ордери, зміст яких підтверджує, що позивачем отримана від банку готівка для виплату орендної плати оприбуткована в касовій внизі та в подальшому видана орендарям за відповідними відомостями.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у справі №П/811/1548/16 задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у справі №П/811/1548/16 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у справі №П/811/1548/16 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс» до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Прийняти у справі № П/811/1548/16 нову постанову.

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс» до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ,

прийняте Головним управління ДФС України у Кіровоградській області 21.10.2016 р., про збільшення Товариству з додатковою відповідальністю «Неоальянс» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 406700,00 грн., в тому числі за основним платежем 325360,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 81340,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ,

прийняте Головним управління ДФС України у Кіровоградській області 29.07.2016 р., про зменшення Товариству з додатковою відповідальністю «Неоальянс» суми від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 123467грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 12347 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ,

прийняте Головним управління ДФС України у Кіровоградській області 05.08.2016 р., про збільшення Товариству з додатковою відповідальністю «Неоальянс» суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 2439,42 грн., в тому числі за основним платежем 1572,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 393,25 грн., пеня 473,19 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ,

прийняте Головним управління ДФС України у Кіровоградській області 05.08.2016 р., про збільшення Товариству з додатковою відповідальністю «Неоальянс» суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 243,93 грн., в тому числі за основним платежем 157,29 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 39,32 грн., пеня 47,32 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ,

прийняте Головним управління ДФС України у Кіровоградській області 29.07.2016 р., про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс» штрафних санкцій в розмірі 417060 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Кіровоградській області на користь ТОВ «Неоальянс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 27853,61 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 07.08.2017 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко