Справа № 813/1653/17
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року справа № 813/1653/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

за участю:

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним і скасування наказу, -

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просять суд визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 14.03.2017 № 462 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що оскарженим наказом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України «Про національну поліцію», посадової інструкції поліцейського патрульної поліції затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016 № 4/1. Звертають увагу, що під час проведення службового розслідування порушено порядок проведення розслідування та права осіб щодо яких проводилось розслідування. Також зазначають, що від моменту призначення на займану посаду та станом на момент подання адміністративного позову позивачів не було ознайомлено з посадовою інструкцією чи функціональними обов'язками, які б мали виконувати на посаді інспектори Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції. Вважають, що оскаржений наказ є необґрунтованим та винесеним без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

ОСОБА_5 подав до суду клопотання від 24.07.2017 (вх. № 1827 ел), у якій просить суд справу слухати без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача подав заперечення, в яких зазначає, 15.12.2016 на адресу Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції надійшла заява ОСОБА_6 щодо неправомірних на думку заявниці дій працівників патрульної поліції УПП у м. Львові ДПП. Стверджує, що у ході службового розслідування встановлено, що факти викладені у зверненні ОСОБА_6 щодо непрофесійних дій працівників УПП у м. Львові ДПП, які прибули на її виклик в частині неповідомлення СОГ про вчинення злочину, що в подальшому призвело до невилучення мобільного телефону як речового доказу підтвердилось повністю. Тому наказ департаменту патрульної поліції від 14.03.2017 № 462 відповідає вимогам чинного законодавства , є законний та обґрунтований.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила з мотивів, викладених у запереченні на адміністративний позов, та просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 працюють в Національній поліції з 07.11.2015.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 10.06.2016 № 154 о/с з 10.06.2016 призначено по Управлінню патрульної поліції у місті Львові по батальйону № 4 молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектором взводу № 2 роти № 2, лейтенанта поліції ОСОБА_2 інспектором взводу № 2 роти № 2, молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 інспектором взводу № 2 роти № 2, лейтенанта поліції ОСОБА_5 командиром взводу № 2 роти № 2.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції від 11.10.2016 № 3412 покладено тимчасове виконання обов'язків командира роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції у місті Львові на лейтенанта поліції ОСОБА_5, командира взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у місті Львові та покладено тимчасове виконання обов'язків командира роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції у місті Львові на молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у місті Львові.

Гр. ОСОБА_6 12.12.2016 звернулась до Управління внутрішньої безпеки у Львівській області з заявою щодо неправомірних на думку заявниці дій працівників патрульної поліції УПП у м. Львові ДПП.

Заступник начальника Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції 12.01.2017 звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції з доповідною запискою, у якій відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 просив призначити службове розсідування.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 17.01.2017 № 210 призначено службове розслідування.

Начальник Д1епартаменту патрульної поліції 14.03.2017 затвердив висновок службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов'язків командиром взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_5 та інспекторами взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1, лейтенантом поліції ОСОБА_7, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 14.03.2017 № 462 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності":

- за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 9 розділу П Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016 № 4/1, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», командиру взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 УПП у м. Львові ДПП лейтенанту поліції ОСОБА_5 оголошено догану;

- за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 9 розділу II Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016 № 4/1, на підставі п.1 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», інспектору взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 УПП у м. Львові ДПП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_2 оголошено усне зауваження;

- за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у непрофесійно грамотних діях, порушенні вимог п.п.1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 9 розділу II Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016 № 4/1, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», інспектору взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 УПП у м. Львові ДПП лейтенанту поліції ОСОБА_1 оголошено догану;

- за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у непрофесійно грамотних діях, порушенні вимог п.п.1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 9 розділу II Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016 № 4/1, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», інспектору взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 УПП у м. Львові ДПП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_8 оголошено усне зауваження.

Не погодившись із даним наказом позивачі оскаржили його до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступними нормами законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в національній поліції України.

Відповідно до ст. 1 Закону Національна поліція України (далі - Поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ст. 7 Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставі та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Відповідно до статті 18 Закону поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейській на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь - якої особи із заявою чи повідомленням про дії, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно ст. 19 Закону поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно -правову та дисциплінарну відповідальність згідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 9 Закону України від 23.12.2015 № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.04.2006 № 3460-ІУ (із наступними змінами).

Згідно з ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно - правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідальність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, який визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України регламентовано Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, зареєстрованої в Мін'юсті України 02.04.2013 № 541/23073.

Також суд зазначає, що згідно з пунктом 8.1 Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Так в пункті 8.4 Інструкції зазначено, що у резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються:

- підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення;

- пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;

- запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Таким чином, службове розслідування спрямоване на з'ясування відсутності або наявності в діях посадової особи дисциплінарного проступку та підстав для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Судом встановлено, що у висновках службового не міститься інформації про: обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності порушника як ті, що пом'якшують чи обтяжують його відповідальність; характеристику особи, яка скоїла порушення (ставлення до служби, поведінка до порушення); наявність такої складової вини, як причинний зв'язок між неправомірними діяннями ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх наслідками; умови, що сприяли скоєнню порушення; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності порушника як ті, що пом'якшують чи обтяжують його відповідальність.

Таким чином, суд вважає, що посадовими особами, які проводили службове розслідування не було встановлено обов'язкових обставин задля об'єктивного вирішення питання про подальше притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності та визначення його виду, а отже зазначені висновки службового розслідування не можуть вважатися повними, обґрунтованими та об'єктивними.

Відповідно до п. 14.8 Інструкції особа, яка проводила службове розслідування зобов'язана ознайомити з затвердженим висновком службового розслідування особу, у відношенні якої воно проводилось, за бажанням на те останньої, якщо це не суперечить вимогам дотримання державної або службової таємниці.

Пунктами 15.1, 15.3, 15.4 вказаної інструкції передбачено, що особа, стосовної якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, заявляти клопотання, надавати докази стосовно обставин, що досліджувалися. Знайомитися після закінчення службового розслідування із затвердженим висновком, а з дозволу керівника, який призначив службове розслідування, з матеріалами перевірки в частині, що його стосуються, якщо це не суперечить вимогам про збереження державної і службової таємниці. Оскаржувати затверджений висновок службового розслідування у порядку, встановленому Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6.2.1 Інструкції, виконавець з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, зокрема: викликати осіб РНС (вжите в Інструкції скорочення особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України), стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування; ознайомлюватися і вивчати в установленому порядку відповідні документи, що мають відношення до службового розслідування, у разі потреби - знімати з них копії і приєднувати до матеріалів службового розслідування.

Підпунктом 6.3.6 пунктом 6.3 цієї Інструкції забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що у наказі від 17.01.2017 № 210 "Про призначення та проведення службового розслідування" зазначено, що з метою встановлення причин та обставин невиконання або неналежного виконання службових обов'язків під час службової діяльності, що негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю інспекторами взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції у м. Львові департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та лейтенантом поліції ОСОБА_7, що мало місце 05.12.2016 під час здійснення виїзду на виклик за інформацією гр. ОСОБА_6 про те, що у її житло проникли невідомі особи.

Однак згідно висновку службового розслідування, таке проводилось за фактом неналежного виконання службових обов'язків командиром взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції у м. Львові департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_5 та інспекторами взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції у м. Львові департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1, лейтенантом поліції ОСОБА_7, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2

Суд зазначає, що без винесення наказу про призначення службового розслідування особа, стосовно якої таке розслідування проводиться, позбавлена можливості ознайомитись із інформацією про підстави проведення службового розслідування щодо неї.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, при проведенні службового розслідування було порушено процедуру проведення службового розслідування, оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не були належним чином повідомлені про проведення службового розслідуваннята не були ознайомлені з наказом від 17.01.2017 № 210 "Про призначення та проведення службового розслідування", пропозицій від комісії до позивачів щодо надання пояснень по суті, встановлених комісією порушень, не надходило, пояснення у ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не відбиралися .

Як зазначають позивачі про проведення службового розслідування позивачам стало відомо 10.04.2017, при ознайомлені з наказом від 14.03.2017 № 462 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Відповідачем не надано доказів обізнаності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про факт проведення стосовно них службового розслідування.

Також, суд зазначає, що початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення (пункт 5.2. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України).

Згідно пункту 5.3. Інструкції завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Аналогічні норми відображені у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, де вказано, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Як встановлено судом на підставі наказу від 17.01.2017 № 210 "Про призначення та проведення службового розслідування" службове розслідування розпочате 17.01.2017 та завершене 14.03.2017.

Згідно рапорту від 13.02.2017 старший інспектор з особливих доручень відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 звернувся до начальника ДПП підполковника поліції ОСОБА_10 із проханням відповідно до п. 5.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 продовжити строк проведення службового розслідування, яке призначено наказом ДПП від 17.01.2017 № 210 за фактом неналежного виконання службових обов'язків командиром взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_5 та інспекторами взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції у м. Львові департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1, лейтенантом поліції ОСОБА_7, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2, у зв'язку з необхідністю встановлення додаткових даних події.

У той же час, суд зазначає, що вказаний рапорт, по своїй суті, є письмовим зверненням працівника до посадової особи вищого рівня із висловленням відповідного прохання, а відтак не породжує правових підстав для продовження строку проведення службового розслідування. Тобто, рапорт є службовим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення посадової особи вищого рівня, що й передбачено вказаними нормативними актами.

Доказів отримання рішення про продовження термінів проведення службового розслідування виданого особою, яка призначила службове розслідування, відповідачем не надано.

При цьому суд вважає, що про прийняття зазначеного рішення щодо строку проведення службової перевірки повинні бути проінформовані особи, відносно яких вона проводиться. Проте відповідне рішення уповноваженого керівника в матеріалах службової перевірки відсутнє.

Отже, дослідженням матеріалів службового розслідування (перевірки) судом встановлено, що фактично перевірка була продовжена не у спосіб, встановлений Інструкцією, що ставить під сумнів її подальше, по спливу одного місяця, проведення та складання висновку, який став підставою для звільнення позивача.

Також суд вважає за необхідне відмітити, що у спірному у наказі департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 14.03.2017 № 462 зазначено про порушення позивачами п. 9 розділу ІІ посадової інструкції поліцейського патрульної поліції затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016 № 4/1.

Судом встановлено, що з посадовою інструкцією, за порушення якої позивачів притягнуто до відповідальності, ОСОБА_1 ознайомлено 18.05.2017, ОСОБА_2 ознайомлено 31.05.2017, ОСОБА_3 ознайомлено 06.07.2017, ОСОБА_5 ознайомлено 05.07.2017, тобто після винесення оскарженого наказу.

Представником відповідачів даний факт у судовому засіданні не спростовано.

Враховуючи те, що спірний наказ винесений на підставі висновків службового розслідування, проведеного та оформленого з порушеннями вимог Інструкції № 230, суд дійшов висновку, що наказ департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 14.03.2017 № 462 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 17, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд, -

постановив :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 14.03.2017 № 462 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

3. Судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань департаменту патрульної поліції.

4. Судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. присудити на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань департаменту патрульної поліції.

5. Судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. присудити на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) за рахунок бюджетних асигнувань департаменту патрульної поліції.

6. Судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. присудити на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) за рахунок бюджетних асигнувань департаменту патрульної поліції.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 31.07.2017.