Справа № 757/58801/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Підпалий В.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 757/58801/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Троян Н.М., Чаку Є.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Київенерго» про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - відповідач) про:

- зобов'язання відповідача надати інформацію згідно з письмовими запитами від 16.07.2016 р., 28.09.2016 р., 01.11.2016 р., 10.11.2016 р.;

- стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошових коштів у розмірі 3500,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року позовну заяву було повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва, так як, на думку апелянта, судом було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався ст. 17, ч. 1, 2 ст. 19, ст. 108 КАС України та дійшов висновку, що дана справа не підсудна цьому адміністративному суду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносин регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. р. № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 3 ст. 23 Закону № 2939-VI визначено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

У ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 7 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 19 КАС України адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається місцевим адміністративним судом за вибором позивача.

Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

У п.п. 7, 9 ч. 1 ст. 3 КАС України закріплено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі спори щодо правовідносин, пов'язаних з доступом до публічної інформації, в яких оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність розпорядників публічної інформації, в тому числі й у разі, якщо такими розпорядниками є не суб'єкти владних повноважень.

При цьому, справи зазначеної категорії, в яких позов пред'явлений до відповідача як розпорядника публічної інформації, який не є суб'єктом владних повноважень, територіально підсудні за місцезнаходженням відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 р. № 11.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що позовна заява у цій справі подана позивачем до відповідача - ПАТ «Київенерго» як розпорядника публічної інформації.

Місцезнаходженням ПАТ «Київенерго», згідно з відомостями в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є: м. Київ, пл. Франка, 5, тобто території Печерського району м. Києва, на який поширюється юрисдикція Печерського районного суду м. Києва.

Таким чином, дана справа територіально підсудна саме Печерському районному суду м. Києва, до якого й звернувся позивач з позовом у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для повернення позивачу поданої ним позовної заяви як такої, що не підсудна адміністративному суду, до якого її подано, що не було встановлено судом першої інстанції та призвело до порушення ним норм ст. 19 та ч. 3 ст. 108 КАС України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви суд першої інстанції, зокрема посилається на ч. 1 ст. 108 КАС України, якою регулюється питання щодо залишення позовної заяви без руху.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2016 р. позовна заява ОСОБА_2 вже залишена судом без руху через заявлення в ній вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка зазначеною ухвалою суду віднесена до цивільної юрисдикції. Тож, застосування даної норми у контексті ухвали від 11.01.2017 р. про повернення позовної заяви видається необґрунтованим.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 р. по справі «Бендерський проти України» зазначено, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що на стадії відкриття провадження у справі даної категорії або в разі неможливості, то під час її розгляду, належить з'ясувати, яку саме інформацію не надано позивачу, чи є вона публічною та чи є відповідач розпорядником такої публічної інформації у розумінні Закону № 2939-VI.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 р. № 11.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 199, 204, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 02 серпня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Троян Н.М.

Чаку Є.В.