Справа № 817/974/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2017 р.Р і в н е 817/974/17
15год. 00хв.

Рівненський окружний адміністративний суду в складі колегії суддів - Комшелюк Т.О. (головуючий), суддів Зозулі Д.П., Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України (далі - відповідач 1), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 20 жовтня 2016 року по 21 листопада 2016 року на підставі наказів ДФС України позивач був відряджений до зони проведення АТО на території Донецької та Луганської областей для безпосередньої участі в її проведенні та виконанні завдань, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України згідно з Наказом №415ог від 12.06.2015 року першого заступника керівника АТЦ. Після чого вирішив отримати статус учасника бойових дій, про що 04 квітня 2017 року звернувся із заявою та відповідними документами до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України. Однак, рішенням комісії від 28 квітня 2017 року позивачу було відмовлено в отриманні такого статусу у зв'язку з тим, що листом Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції № 1730/02/05.1-17 від 21.04.2017 року проінформовано Державну фіскальну службу України про те, що надання статусу учасника бойових дій іншим працівникам ДФС, окрім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції, без внесення змін до чинного законодавства України не вбачається можливим. Позивач зазначає, що відповідно до чинного законодавства встановлений вичерпний перелік підстав, за якими особі може бути відмовлено Комісією у наданні статусу, до яких підстава, що зазначена відповідачем не відноситься, а тому рішення відповідача про відмову йому в наданні такого статусу є протиправним. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення відповідача 1 в частині відмови йому у наданні статусу учасника бойових дій, зобов'язати відповідача 1 повторно розглянути надані позивачем документи та прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій, зобов'язати відповідача 1 видати позивачу посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, через відділ документального забезпечення суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.

Представник відповідачів подав до суду письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнає з тих підстав, що чинним законодавством не передбачено надання статусу учасника бойових дій іншим працівникам ДФС, окрім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції, тому рішення про відмову в наданні вказаного статусу позивачу є правомірним. Просять в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо можливості розгляду справи у письмовому провадженні на підставі ч.6 ст.128 КАС України.

Представник відповідачів поклав вирішення даного питання на розсуд суду.

Відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведену норму права та відсутність потреби заслухати свідків чи експерта, суд здійснює розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши інші докази, які є у справі, суд виходить з такого.

Наказом ДФС України «Про відрядження працівників податкової міліції» від 12.10.2016 року № 3369-0, позивач був відряджений до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області.

Відповідно до витягу з наказу Т.в.о. Голови Служби - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України генерала-полковника ОСОБА_2 №064 від 02.12.2016 року з 20 жовтня 2016 року позивач є залученим до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і відрядженим в район її проведення з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в Донецькій та Луганській областях.

Згідно витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) генерала-лейтенанта ОСОБА_3, 26.12.2016 року №362дск, вважати таким, що прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 20 жовтня 2016 року майора податкової міліції ОСОБА_1, старшого слідчого з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Рівненській області.

З витягу із розпорядження першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) генерала-лейтенанта ОСОБА_4 31.11.2016 року №1866бр КП - базовий табір Світязь вбачається, що старшому оперативної групи ДФС України при штабі АТО було наказано сформувати групу у складі, в тому числі й позивача для виконання групою з 01.11.2016р. по 15.11.2016 р. спеціальних (бойових) завдань за призначенням щодо протидії незаконному переміщенню товарів (вантажів) вздовж та через лінію розмежування, припинення діяльності незаконних організованих груп та злочинних організацій в межах компетенції, протидії податковим злочинам в зоні проведення АТО в межах дорожнього коридору: Золоте-Гірське-Лисичанськ-КПВВ-Золоте.

Зазначеним розпорядженням начальнику управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО Головного управління ДФС у Донецькій області також наказано, зокрема: організувати своєчасну підготовку особового складу групи та здійснити переміщення групи із місця розташування підрозділу. Для виконання завдань особовому складу підрозділу мати штатну зброю з одним боєкомплектом до неї бронежилет, шолом кевларовий (металевий), а також забезпечити транспортом. Зброю (спеціальні засоби) наказано застосовувати відповідно до законодавства України.

Довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30.03.2017 року №548/99-99-21-10-01-18д, виданою начальником Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО (м. Київ, м. Краматорськ, м. Слов'янськ) Державної фіскальної служби України полковником податкової міліції ОСОБА_5 підтверджується, що майор податкової міліції ОСОБА_1 дійсно в період з 20 жовтня по 21 листопада 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Підстава: накази ДФС України «Про відрядження працівників податкової міліції» від 12.10.2016 № 3369-0 та від 17.11.2016 № 3706-о; витяги із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 26.12.2016 №362дск, від 01.02.2017 №32дск,; витяг з наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 02.12.2016 № 064, від 17.01.2017 №03. Як зазначено у довідці, вона є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Таким чином, з наведених вище документів слідує, що місцем дислокації позивача під час перебування на території проведення АТО був підрозділ оперативного забезпечення окремих територій зон проведення АТО ГУ ДФС Донецької та Луганської областей,

Отже, несення служби позивачем відбувалось на рівні з оперативними працівниками даного підрозділу: у складі добових нарядів на контрольних пунктах в'їзду/виїзду (КГТВВ) та на стаціонарних КрП, розташованих на першій лінії оборони; у складі зведених мобільних груп, які пересувались вздовж лінії розмежування з метою недопущення незаконного переміщення вантажів.

Відповідачем 1 та відповідачем 2 доказів зворотного до матеріалів справи не надано, а судом при розгляді справи таких доказів не встановлено.

Позивачем до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України було подано заяву та матеріали в якій просив надати йому статус учасника бойових дій.

Листом від 28.04.2017 року за № 5936/Ш/99-99-04-04-01-14 відповідач повідомив позивача про те, що Комісією прийнято рішення відмовити в наданні статусу учасника бойових дій працівникам (в т.ч. колишніх) слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, які відряджались до головних управлінь ДФС у Донецькій та/чи Луганській областях, у зв'язку з чим було повернуто позивачу направлені до Комісії заяву та матеріали.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон №3551).

Відповідно до статті 4 вказаного Закону, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно статті 5 Закону №3551, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із пунктом 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Як вже вище зазначалося та встановлено в ході судового розгляду справи, позивач був залучений до підрозділу оперативної групи ДФС України при штабі АТО для виконання спеціальних (бойових) завдань.

Оскільки позивач відповідає вимогам статті 5 Закону №3551 та брав участь в Антитерористичній операції у підрозділах оперативної групи ДФС України при штабі АТО для виконання спеціальних (бойових) завдань, то він є таким, що належить до категорії осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Суд повторює, що доказів зворотного до матеріалів справи відповідачем 1 та відповідачем 2 не надано, а судом під час розгляду цієї справи не встановлено.

Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30.03.2017 року №548/99-99-21-10-01-18д, видана начальником Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО (м. Кию, м. Краматорськ, м. Слов'янськ) Державної фіскальної служби України полковником податкової міліції ОСОБА_5, яка є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Докази незаконності і скасування цієї довідки відповідачами до суду не надані, а судом під час розгляду цієї справи не встановлено.

Суд зауважує, що порядок розгляду матеріалів та надання статусу учасника бойових дій у Державній фіскальній службі встановлений Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2016 р. №957,зареєстрованого в Мін'юсті 30.11.2016 р. №1553/29683 (далі по тексту - Положення №957).

Відповідно до п. 1 вказаного Положення №957 Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України (далі - Комісія) утворюється відповідно до пункту 5 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 №413.

Відповідно до пп. 5 п. 2 Положення №957, Комісія має право відмовляти в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності підстав.

Вичерпний перелік підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій встановлений пунктом 7 Положення № 957, а саме: відсутність документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення; надання недостовірних даних про особу; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Рішення відповідача - Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України про відмову позивачу в наданні статусу учасника бойових дій, оформлене листом від 28.04.2017 року № 5936/Ш/99-99-04-04-01-14 не містить будь-яку передбачену Положенням № 957 підставу для відмови.

Будь-яких інших підстав для відмови вказане Положення №957 не містить, зазначені підстави є вичерпними та не підлягають широкому тлумаченню.

Тому, наявні усі підстави для визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 року про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1

Разом з тим, вимога позивача про зобов'язання комісії повторно розглянути заяву позивача, прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення, підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі наданні статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення за своєю правовою природою є дискреційним.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції, в даному випадку, цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питаннях надання статусу учасника бойових дій та видачі відповідного посвідчення, що належать виключно до компетенції Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, а відтак, суд вважає за необхідне, зобов'язати відповідача повторно розглянути документи про надання статусу учасника бойових дій позивачу, та прийняти рішення з урахуванням мотивів наведених у постанові суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень не відповідає вимогам встановленим ч. 3 ст. 2 КАС України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті вищезазначеного, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Таким чином, дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову позивача.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями ч.6 ст.128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 №5936/Ш/99-99-04-04-01-14 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 із прийняттям відповідного рішення з урахуванням мотивів постанови суду щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, як особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Комшелюк Т.О.

Судді Зозуля Д.П.

Щербаков В.В.