Справа № 725/1337/16-а
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/1337/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними дій та зобов'язання провести призначення пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними дій та зобов'язання провести призначення пенсії.

В обґрунтування позову зазначав, що 08 жовтня 2015 року, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1

Разом із заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях ним був поданий наступний перелік документів: копія легалізованої апостилем довіреності від 26 травня 2013 року,у якій прописано право представника позивача на представництво інтересів позивача, копії довідок про заробітну плату, копія паспорту, завірені копії інших документів (довідок, наказів, листів, тощо), необхідних для призначення пенсії.

Однак, у відповідь на подану заяву, 31.10.2015 року на адресу представника позивача були повернуті вищевказані документи, а також надано лист від 26.10.2015 року №18230/10, у якому відповідач, розглянувши звернення представника позивача, проігнорував його вимогу призначити виплату пенсії позивачу, та повідомив, що громадянам України, які отримали дозвіл на постійне місце проживання до держав, з якими не укладено міжнародних договорів в галузі пенсійного забезпечення, пенсія в Україні не призначається.

Зазначав, що відповідач фактично проігнорував подану представником позивача заяву про призначення пенсії позивачу, порушуючи таким чином конституційні права позивача, й відповідно такі дії відповідача є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях призначити пенсію за віком ОСОБА_1.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву, в якій просив поданий позов задовольнити в повному обсязі та розгляд справи провести у його відсутності.

Від представника Управління Пенсійного фонду України у м. Чернівці надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Крім того, представником відповідача подано заперечення на позов, в яких він вказав на те, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Зокрема, зазначав, що ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, а саме: заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого органу чи уповноваженій осіб і в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Перелік необхідних документів для призначення (перерахунку) пенсії визначено постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 51 Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року ці положення хоча і визнані неконституційними, і як, наслідок, втратили чинність з дати ухвалення такого рішення, а отже поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 7 жовтня 2009 року.

Тому, посилання представника позивача на дане рішення Конституційного Суду України є безпідставним, так як дане рішення поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року, а тому підстави для задоволення його позову відсутні.

Крім того вказував, що при поданні позовної заяви не додано будь-яких документів, в тому числі закордонного паспорту, що посвідчує дані про особу ОСОБА_1, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 8 КАС України при вирішенні справи суд має керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, судом встановлено, що 08 жовтня 2015 року, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 (а.с. 6-7).

В подальшому, у відповідь на подану заяву, 31.10.2015 року на адресу представника позивача були повернуті документи, а також надано лист від 26.10.2015 року №18230/10, у якому відповідач відмовив у задоволенні заяви у зв'язку із тим, що громадянам України, які отримали дозвіл на постійне місце проживання до держав, з якими не укладено міжнародних договорів в галузі пенсійного забезпечення, пенсія в Україні не призначається.

Згідно вимог чинного законодавства питання виплати пенсії особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регламентується Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону, виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з положенням другого речення ст. 51 Закону, під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України вищезазначених положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення до п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Положення Закону, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення.

Пунктом третім резолютивної частини Рішення КСУ визначено звернути увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Таким чином, з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. виключена така підстава для припинення пенсійних виплат, як проживання пенсіонера за кордоном, що є підставою для поновлення конституційного права позивача на виплату пенсій незалежно від місця його постійного проживання і саме з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням Рішення КСУ щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону.

Разом з тим, представником позивача не надано суду будь-яких документів, в тому числі закордонного паспорту, що посвідчує дані про особу ОСОБА_1, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 71 КАС України, суд сприяє в реалізації обов'язку доказування і витребовує необхідні докази.

Зокрема, на виконання норм даної статті судом ухвалою від 13.06.2016 року зупинено провадження у справі, запропоновано позивачу та її представникам надати суду для огляду документи на підтвердження особи позивача, а саме: паспорта громадянина України чи США, витребувано з управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області інформацію про те, чи приймалося рішення про оформлення виходу із громадянства України ОСОБА_1 та витребувано з Консульського відділу Посольства України в США інформацію про те, чи перебуває на консульсому обліку громадянка України ОСОБА_1

При цьому, на виконання вказаної ухвали управлінням Державної міграційної служби в Чернівецькій області повідомлено, що надати інформацію щодо встановлення належності/неналежності до громадянства України ОСОБА_1 немає можливості у зв'язку із відсутністю відомостей щодо документування паспортом громадянина України, чи паспортом громадянина України для виїзду за кордон даної особи. За обліками відділу адресно-довідкової роботи Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області Громадянка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не значиться.

Крім того, Консульським відділом посольства України у США повідомлено, що за результатами перевірки архіву та електронної бази консульського підрозділу Посольства та Генерального консульства України в Сан-Франциско не виявлено факту перебування на консульському обліку ОСОБА_1.

Дана ухвала суду також була направлена на адресу позивача та її представників, однак, позивачем та її представниками не виконано ухвалу суду в частині надання документів на підтвердження особи позивача, а саме: паспорта громадянина України чи США.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 72 КАС України, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належать встановити під час ухвалення судового рішення у справі. Для встановлення цих обставин у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь в справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази.

Враховуючи те, що представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є громадянкою України й відповідно перебуває на консульському обліку у Посольстві України в США, що дає підставу для призначення їй пенсії та здійснення відповідного захисту її прав на пенсійне забезпечення як громадянина України, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 86, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними дій та зобов'язання провести призначення пенсії

Апеляційна скарга може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Піхало Н. В.