Справа № 719/176/17
Суддя: Луців О. В.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 719/176/17
Номер провадження 2-а/719/11/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року

м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Луців О.В.,

секретаря Матковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Новодністровськ, Чернівецької області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП України молодшого лейтенанта поліції Мельничука Миколи Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до інспектора роти № 1 батальйону № 2 УПП у м. Львові ДПП України молодшого лейтенанта поліції Мельничука М.В. про визнання його дій протиправними і скасування постанови серії ПС2 № 686199 від 21.05.2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обгрунтування позову зазначає, що постановою, винесеною 21.05.2016 року інспектором роти № 1 батальйону № 2 УПП у м. Львові ДПП України молодшим лейтенантом поліції Мельничуком М.В., його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п. 2.9-Д Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями), внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вважає, що вказана постанова винесена з порушенням вимог ст.ст. 268, 278, 279 КУпАП, зокрема, відповідач не повідомив про факт винесення постанови про адміністративне правопорушення, проігнорував пояснення позивача з даного приводу, не роз'яснив положення ст. 268 КУпАП та зміст ст. 63 Конституції України, що позбавило ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами у повному обсязі, не вирішив клопотання позивача про допит свідків і не дослідив докази по справі. При цьому, як вбачається із самого позову, ОСОБА_1 не визнає факту порушення ним Правил дорожнього руху України.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак 10.07.2017 року подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 9).

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується пошуком поштових відправлень від 01.08.2017 року, жодних заяв про відкладення розгляду справи чи клопотань від нього до суду не надходило.

Частина 6 ст. 128 КАС України передбачає, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Окрім того, згідно ч. 1 ст. 171-2 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом п'яти днів з дня відкриття провадження у справі.

За таких обставин, з метою дотримання строків розгляду даної категорії справ суд ухвалив розглянути справу без участі сторін у письмовому провадженні на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що 21.05.2016 року, інспектором роти № 1 батальйону № 2 УПП у м. Львові ДПП України молодшим лейтенантом поліції Мельничуком М.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ПС2 № 686199 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Згідно вищевказаної постанови, ОСОБА_1, 21.05.2016 року близько 17 год. 01 хв., перебуваючи на автомобільній дорозі «Київ-Чоп М-06 (465 км. + 200)» та керуючи транспортним засобом марки «MAN А 03», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п. 2.9-Д Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями), внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та оскаржуваної постанови, остання була винесена відповідачем безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу без складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає ЗУ «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 580).

Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ст.ст. 1, 3 Закону № 580).

Згідно ст. 23 Закону № 580, поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. До основних повноважень поліції входить, зокрема, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський, на підставі ч. 1 ст. 62 Закону № 580 під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. В свою чергу, інспектор є працівником Управління, тобто посадовою особою органів Національної поліції. Таким чином, інспектор має законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст.ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст.ст. 124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом ч. 3 ст. 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

При цьому ст. 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема частиною другою визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Відповідно до п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої в Мін'юсті України 10.11.2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Враховуючи вищезазначені положення, відповідач у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, мав право винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

За правилами ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Рішення) у п. 1 вказав, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Частинами 1 та 2 ст. 258 КУпАП визначено вичерпний перелік випадків, коли адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Ця сама позиція викладена і в абз. 1 п. 2.3 Рішення.

До вказаного переліку стаття 122 КУпАП не належить (якщо правопорушення зафіксовано не в автоматичному режимі), при цьому з оскаржуваної постанови вбачається, що особа оспорює допущення нею правопорушення.

Згідно положень абз. 3 п. 2.3 Рішення, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі, надавати поснення тощо.

Як вбачається із змісту ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

При цьому в розумінні вимог ст. 171-2 КАС України постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб'єкта владних повноважень у правовідносинах щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Так, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб'єкт владних повноважень - відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Натомість в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП, оскаржувана постанова не містить додатків у вигляді фото- чи відеозапису, пояснень позивача, посилання на покази свідків тощо, а ґрунтувалася лише на припущеннях відповідача. Окрім того, інспектор Мельничук М.В. відмовився від отримання доказів та пояснень позивача на спростування його вини чим порушив право останнього на захист.

Враховуючи вищевикладене, та зокрема те, що частиною 2 ст. 258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов'язку складати протокол про адміністративне правопорушення, посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено ст. 251 КУпАП, а також посилання на докази та конкретні обставини, які були враховані інспектором при прийнятті рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

В іншому випадку, в разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст. 251 КУпАП), які, у відповідності до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Окрім того, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п. 45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р.; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р.; п. 52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013 р.).

Суд звертає увагу на те, що в ході судового розгляду даної адміністративної справи відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження існування поза розумним сумнівом факту порушення позивачем вимоги п. 2.9-Д Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями), а саме: порушення заборони під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), за вчинення чого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

За правилами ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене та відсутність обґрунтування відповідачем правомірності винесення оскаржуваної постанови, порушення інспектором права відповідача на захист, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП є протиправними, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - підлягає скасуванню, внаслідок чого адміністративний позов слід задовольнити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 251, 258, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 11, 18, 69, 71, 86, 128, 158-163, 167, 171-2 , 186, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП України молодшого лейтенанта поліції Мельничука Миколи Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП України молодшого лейтенанта поліції Мельничука Миколи Володимировича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Скасувати постанову серії ПС2 № 686199, винесену 21.05.2016 року інспектором роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП України молодшим лейтенантом поліції Мельничуком Миколою Володимировичем, про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25 (двадцяти п'яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень.

Судовий збір покласти на рахунок держави.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ: