Справа № 813/2696/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про стягнення середнього заробітку за час затримки

виконання судового рішення

04 серпня 2017 року справа № 813/2696/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Михалюк М.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 21094,08грн.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 у справі №813/1731/16 адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 29.04.2016 №999/К Про звільнення ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міського районного управління юстиції Львівської області з 05 травня 2016 року; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05 травня 2016 року по 17 листопада 2016 року в сумі 16679 (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят девять)грн. 04 коп. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць в розмірі 2636 (дві тисячі шістсот тридцять шість)грн. 79коп. звернуто до негайного виконання. Позивач зазначив, що у лютому 2017 року, згідно з рішенням суду у справі №813/1731/16, їй виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05.05.2016 по 17.11.2016 в розмірі 16679грн. 04коп. Проте, у строки встановлені законом, позивача на посаді не поновлено, таким чином, період з 18.11.2016 по 21.07.2017 є часом затримки виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку.

Тому, позивач просить суд стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на його користь середньомісячний заробіток за час затримки виконання рішення суду з 18.11.2016 по 21.07.2017 з врахуванням всіх обовязкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати. Вважає, що відповідно до ст.236 Кодексу законів про працю України має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за весь час невиконання рішення суду.

Відповідач у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обгрунтував тим, що виконати рішення суду про поновлення на роботі неможливо, а тому відсутня можливість виплачувати позивачу заробітну плату.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 у справі №813/1731/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 у справі №876/10075/16, адміністративний позов задоволено повністю, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 29.04.2016 №999/К Про звільнення ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міського районного управління юстиції Львівської області з 05 травня 2016 року; стягнено з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05 травня 2016 року по 17 листопада 2016 року в сумі 16 679 (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят девять) грн. 04 к. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць в розмірі 2636 (дві тисячі шістсот тридцять шість) грн. 79коп. звернено до негайного виконання. Постанова суду набрала законної сили 27.02.2017.

Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду 21.07.2017 її на посаді не поновлено.

Суд встановив, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 у справі №№813/1731/16 в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітної плату за час вимушеного прогулу з 05.05.2016 по 17.11.2016 в частині стягнення на її користь заробітної плати за один місяць в розмірі 2636 (дві тисячі шістсот тридцять шість) грн.79 коп., що звернена до негайного виконання, відповідачем виконана, що підтверджується листом Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області №12-08/9415 від 29.11.2016 про виконання виконавчого листа, виданого Львівським окружним адміністративним судом від 17.11.2016 про стягнення на користь позивача коштів з Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 у справі №813/1731/16 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 05.05.2016 по 17.11.2016 в сумі 14 042 (чотирнадцять тисяч сорок дві)грн. 25 коп. відповідачем виконана, що підтверджується листом Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області №12-08/2203 від 20.03.2017 про виконання виконавчого листа, виданого Львівським окружним адміністративним судом від 09.03.2017 про стягнення на користь позивача коштів з Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Проте, суд встановив, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 у справі №№813/1731/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міського районного управління юстиції Львівської області з 05 травня 2016 року відповідачем не виконана.

Таким чином, період з 18.11.2016 по 21.07.2017 є періодом затримки виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку та часом затримки виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі.

З огляду на затримку у виконанні судового рішення, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача - Головного територіального управління юстиції у Львівській області середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення суд виходив з такого.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили, або, яке належить виконати негайно, відповідно до ч.2 ст.257 КАС України є підставою для його виконання.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, або, яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, відповідно до ч.1 ст. 258 КАС України видається один виконавчий лист.

Статтею 5 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 Про практику розгляду судами трудових спорів відповідно до правил ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Згідно з ст. 76 Закону України Про виконавче провадження виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв рішення про звільнення працівника.

Таким чином, рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Суд зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 23.06.2015 у справі №2а-3138/10/0370.

Суд встановив, що Головне територіальне управління юстиції у Львівській області виплатило позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05.05.2016 по 17.11.2016 в розмірі 16 679 грн.04 к., що підтверджується листом Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області №12-08/9415 від 29.11.2016 про виконання виконавчого листа №813/1731/16 від 17.11.2016.

Проте, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міського районного управління юстиції Львівської області станом на 21.07.2017 відповідачем не виконана та не виплачено заробітну плату за час затримки виконання судового рішення, а саме з 18.11.2016 по 21.07.2017.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 (справа Жовнір проти України). Суд зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі ОСОБА_4 проти України (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за невиконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника здійснюється згідно з ст. 236 КЗпП України, у якій визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що відповідач допустив затримку виконання судового рішення, що підлягало негайному виконанню та в такий спосіб порушив охоронювані КЗпП України права ОСОБА_1 тому, права, поновленої судом на роботі ОСОБА_1 необхідно відновити у передбачений ст.236 КЗпП України спосіб - шляхом стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

При виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду Головному територіальному управлінню юстиції у Львівській області необхідно вирахувати всі обов'язкові платежі та збори.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 Про практику розгляду судами трудових спорів, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час невиконанням рішення про поновлення на роботі, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Згідно з довідкою Головного територіального управління юстиції у Львівській області №442 від 20.07.2016 середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 122,64грн. з врахуванням податків та зборів.

Суд встановив, що час затримки виконання судового рішення становить 167 днів (з 18.11.2016 по 21.07.2017).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання постанови суду про поновлення її на посаді, за період з 18.11.2016 по 21.07.2017 в розмірі 20 480,89 грн. (167 робочих днів х 122,64 грн.) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення в сумі 21094,08грн. необхідно задовольнити частково, а саме в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 18.11.2016 по 21.07.2017 в сумі 20 480,89 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 236 Кодексу законів про працю України, суд, -

У Х В А Л И В:

адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 у справі №813/1731/16 за період з 18.11.2016 по 21.07.2017 в сумі 20 480 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 89 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя А.Г. Гулик