Справа № 822/5476/15
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Гриціва М.І.,
суддів:Волкова О.Ф., Кривенди О.В., Прокопенка О.Б., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_5 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (далі - ТУ ДСА, ДСА) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому просила: визнати неправомірними дії відповідача щодо ненарахування і невиплати їй заробітної плати за періоди часу з 26 жовтня по 31 грудня 2014 року та з 29 березня 2015 року по день винесення судового рішення; зобов'язати ТУ ДСА перерахувати та виплатити їй заробітну плату за період із 26 жовтня по 31 грудня 2014 року відповідно до частини першої статті 144 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ) у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VІІ) та за період з 29 березня 2015 року по день винесення рішення відповідно до статті 147 Закону № 2453-VІ у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII) у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Позов обґрунтувала тим, що підпунктом 59 пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII (офіційно опублікований 25 жовтня 2014 року) частину першу статті 147 Закону № 2453-VІ доповнено абзацом другим, згідно з яким розмір її посадового окладу як секретаря судового засідання місцевого суду встановлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, помноженому на коефіцієнт 1,3. Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 1697-VІІ на Кабінет Міністрів України був покладений обов'язок у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ. Проте Уряд України ці вимоги не виконав, а заробітна плата не виплачується їй відповідно до норм Закону, які набрали чинності з 26 жовтня 2014 року. Вважає неправомірною відмову ТУ ДСА у перерахунку і виплаті їй заробітної плати у розмірі, встановленому частиною першою статті 147 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 192-VIII, оскільки ця норма ставить працівників апаратів судів у залежність від визначення механізму її реалізації підзаконними актами Кабінету Міністрів України та законами про Державний бюджет України.

Суди встановили, що ОСОБА_5 працює на посаді секретаря судових засідань Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Заробітна плата у спірні періоди часу виплачувалась їй з посадового окладу в розмірі 1218 грн.

27 липня 2015 року ОСОБА_5 звернулась до ТУ ДСА із заявою про перерахунок і виплату їй заробітної плати відповідно до Закону № 2453-VІ, у відповідь на яку адресат листом від 27 серпня 2015 року № 3131/15-вих відмовив їй у цьому, пославшись на відсутність правових підстав.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 23 вересня 2015 року відмовив у задоволенні позову.

Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 17 лютого 2016 року скасував постанову суду першої інстанції та ухвалив нову - про часткове задоволення позову: визнав неправомірними дії ТУ ДСА щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_5 заробітної плати за період з 26 жовтня по 31 грудня 2014 року відповідно до статті 144 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 1697-VІІ та за період з 29 березня по 8 вересня 2015 року відповідно до статті 147 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 192-VIII; зобов'язав ТУ ДСА перерахувати та виплатити ОСОБА_5 заробітну плату за період з 26 жовтня по 31 грудня 2014 року відповідно до статті 144 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 1697-VІІ та за період з 29 березня по 8 вересня 2015 року відповідно до статті 147 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 192-VIII в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо).

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16 березня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження.

ТУ ДСА подало заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 1697-VІІ; абзацу другого частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 192-VIII; Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон № 719-VII) та Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VIII). Просить скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на приклад неоднакового застосування названих норм права посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 березня і 18 жовтня 2016 року (справи №№ К/800/6999/16, К/800/54065/15 відповідно) та постанову того самого суду від 19 жовтня 2016 року (справа № К/800/16172/16), у яких цей суд дійшов висновку про таке: оскільки Кабінет Міністрів України зміни до постанови від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова № 268) щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не вніс, а законами № 719-VІІ і № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 1697-VІІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 192-VIII не передбачено, ТУ ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила матеріали справи і дійшла висновку про таке.

Верховний Суд України раніше вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах і в постанові від 13 липня 2016 року (справа № 21-1488а16) сформулював таку правову позицію.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон № 1697-VII, яким внесено зміни до статті 144 Закону № 2453-VІ, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом № 192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону № 80-VІІІ визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою № 268, зокрема, додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України не виконав покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 БК будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 БК керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд України в названій постанові зазначив, що оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінет Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не вніс, а законами № 719-VІІ та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 1697-VІІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 192-VІІІ не передбачено, ТУ ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ТУ ДСА протиправно відмовила ОСОБА_5 у проведенні перерахунку і виплати заробітної плати за період з 26 жовтня по 31 грудня 2014 року відповідно до частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 1697-VІІ та за період з 29 березня по 8 вересня 2015 року відповідно до статті

147 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 192-VIII.

Таке рішення стало наслідком неправильного розуміння зазначених вище норм матеріального права, що в підсумку призвело до їх неоднакового застосування.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини другої статті 243 КАС у разі неправильного застосування судом (судами) норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, Верховний Суд України має право скасувати судове рішення (судові рішення) та ухвалити нове судове рішення чи змінити судове рішення.

Наведені норми законодавства, зміст фактичних обставин справи, сформульований правозастосовний висновок щодо подібних до спірних правовідносин дають підстави для задоволення заяви ТУ ДСА про скасування як незаконних ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року і постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року та залишення в силі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

постановила:

Заяву територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області задовольнити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року у частині визнання неправомірними дій територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_5 у проведенні перерахунку і виплати заробітної плати та зобов'язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області здійснити відповідний перерахунок і виплати скасувати, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року залишити в силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: О.Ф. Волков

О.В. Кривенда

О.Б. Прокопенко