Справа № 524/371/17
Суддя: Андрієць Д. Д.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/371/17
Провадження 2-а/524/176/17
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

31.07.2017 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі :

Головуючого судді - Андрієць Д.Д.

за участю секретаря - Гладкої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення Кременчуцької міської ради від 22.12.2016,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення ХVII сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання від 22.12.2016 «Про заборону реалізації алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива(окрім безалкогольного) у стаціонарних спорудах (окрім закладів ресторанного господарства) та стаціонарних тимчасових спорудах на території м.Кременчука у нічний час». Свої вимоги позивач мотивував тим, що прийняття оскаржуваного рішення порушує його право, як споживача, на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час. Кременчуцька міська рада вийшла за межі наданих їй Законом повноважень, що призвело до істотного порушення прав позивача, а також суб'єктів господарювання, що мають право на реалізацію алкогольних напоїв.

Посилаючись на вказані обставини просив суд, визнати протиправним та скасувати рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.12.2016 «Про заборону реалізації алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива(окрім безалкогольного) у стаціонарних спорудах (окрім закладів ресторанного господарства) та стаціонарних тимчасових спорудах на території м.Кременчука у нічний час».

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надіслав суду заперечення проти позову та клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.4 ч.1 ст.157 КАС України. Клопотання мотивоване тим, що постановою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 17.05.2017 по справі 524/759/17 було задоволено позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та скасовано рішення ХVII сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання від 22.12.2016 «Про заборону реалізації алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива(окрім безалкогольного) у стаціонарних спорудах (окрім закладів ресторанного господарства) та стаціонарних тимчасових спорудах на території м.Кременчука у нічний час». Вказана постанова суду набрала законної сили.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22.12.2016 на ХVII сесії Кременчуцькою міською радою Полтавської області VII скликання було прийнято рішення «Про заборону реалізації алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива(окрім безалкогольного) у стаціонарних спорудах (окрім закладів ресторанного господарства) та стаціонарних тимчасових спорудах на території м.Кременчука у нічний час», яким заборонено продаж алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива(окрім безалкогольного) у стаціонарних спорудах (окрім закладів ресторанного господарства) та стаціонарних тимчасових спорудах на території м.Кременчука у нічний час - 22:00 до 08:00.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд виходить з того, що хоча спір, який виник між позивачем та відповідачем є однотипним до спору, який виник між фізичною особо-підприємцем ОСОБА_2 та Кременчуцькою міською радою Полтавської області, однак все ж таки виник між різними сторонами.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання відповідача про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1, 3 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, обов'язковою умовою надання судом правового захисту є порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у процесуальних законах право на судовий захист передбачає можливість звернення особи до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На думку суду, позивачем жодним чином не обґрунтовано порушення його прав з прийняттям оскаржуваного рішення, яким заборонено реалізацію алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива(окрім безалкогольного) у стаціонарних спорудах (окрім закладів ресторанного господарства) та стаціонарних тимчасових спорудах на території м.Кременчука у нічний час, з огляду на те, що останній зареєстрований в АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1.

Крім того, суд відзначає, що згідно даних автоматизованої системи документообігу суду 17.05.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчука було постановлено судове рішення у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, яким було скасовано рішення ХVII сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання від 22.12.2016 «Про заборону реалізації алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива(окрім безалкогольного) у стаціонарних спорудах (окрім закладів ресторанного господарства) та стаціонарних тимчасових спорудах на території м.Кременчука у нічний час».

Враховуючи вищевикладене. суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 18,122,158,159,160,162,163-167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення Кременчуцької міської ради від 22.12.2016 - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Д.Д.Андрієць