Справа № 806/2053/17
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м.Житомир справа № 806/2053/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Нагірняк М.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні в сумі 23686,24 грн.,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення 23686,24 грн. компенсації за затримку при звільненні з посади.

В позові зазначено, що відповідно до наказу Відповідача від 28.04.2017року Позивач звільнений зі служби в Національній поліції. На момент звільнення Позивача з органів Національної поліції у Відповідача була заборгованість в розмірі 13698,93грн. за перебування Позивача у період служби у службових відрядженнях та 119204,63грн. одноразової грошової допомоги, зумовленої таким звільненням через хворобу. Разом з тим, фактичний розрахунок з Позивачем був проведений лише 30.06.2017року. На думку Позивача, затримка виплати вказаної заборгованості на 61 календарний день відповідно до вимог ст.117 КЗпП України є підставою для відшкодування середнього заробітку за весь час такої затримки, що складає 23686,24грн.

Позивач в судове засідання не прибув, направив суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник Відповідача, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в судове засідання також не прибув, направив суду письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без його участі. В запереченнях зазначено, що дійсно на день звільнення Позивач мав права на виплату витрат в сумі 9000,00грн., зумовлених його перебуванням в службових відрядженнях. Представник Відповідача визнає також право Позивача на одноразову грошову допомогу при звільненні, яка не є складовою грошового забезпечення Позивача. Вказана одноразова грошова допомога Позивачу виплачена 29.06.2017року, а заборгованість в сумі 9000,00грн. на службові відрядження - 30.06.2017року.

Одночасно в запереченнях зазначено, що затримка з виплати коштів складає 60 днів, а середньоденне грошове забезпечення Позивача складає 348,57грн.

Враховуючи неявку в судове засідання представників сторін та відсутність в потребі допиту свідків чи експертів, суд відповідно до вимог ст.128 КАС України розглянув справу порядку письмового провадження.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам, які перебували на службі в органах Національної поліції, регулюються правовими нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 pоку N 2262-XII (надалі - ОСОБА_2 N 2262-XII) та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (надалі - Порядок № 260), що були чинні на день виникнення спору.

ОСОБА_2 визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Як зазначено в п. 17. "I. Загальні положення" Порядку № 260, поліцейським за час перебування в службових відрядженнях зберігається грошове забезпечення в розмірі, яке вони одержували на день вибуття у відрядження, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Відповідно до вимог п.23. "I. Загальні положення" Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач згідно з наказом Відповідача № 80 о/с від 28.04.2017року звільнений з 30.04.2017року зі служби в органах Національної поліції України за станом здоров'я і його (Позивача) вислуга на день звільнення складала 23 роки і 23 дні.

Сторони не заперечують, що в розумінні вимог ст.9 Закону N 2262-XII Позивач має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Сторони не заперечують щодо розміру такої одноразової грошової допомоги і щодо того, що вона Позивачу була виплачена 29.06.2017року.

Сторони не заперечують, що на день звільнення Позивача до складу його грошового забезпечення, що підлягало виплаті, входило грошове забезпечення за час перебування в службових відрядженнях.

Судом встановлено та визнається сторонами, що грошове забезпечення за час перебування в службових відрядженнях в розмірі 9000,00грн. Позивачу було виплачено не в день звільнення, а лише 30.06.2017року.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді виплати Позивачу середнього заробітку на загальну суму 13581,00грн. за весь час затримки виплати вказаної одноразової грошової допомоги та грошового забезпечення за час перебування в службових відрядженнях.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до вимог ст.94 Закону України "Про Національну поліцію України", п.3 Порядку N260 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналогічно, відповідно до вимог Постанови КМ України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11 листопада 2015 р. N 988 вказана одноразова грошова допомога не входить до переліку одноразових додаткових видів грошового забезпечення працівника поліції.

В розумінні вимог ст.9 Закону N 2262-XII вказана одноразова грошова допомога особами, які мають право на пенсію за цим Законом, є складовою гарантії їхнього конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, а не складовою заробітної плати Позивача.

Правовими нормами цього Закону N 2262-XII не передбачено жодних строків для виплати такої одноразової допомоги і, відповідно, не передбачено жодної відповідальності, в тому числі у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки такої виплати.

В статті 102 Закону України ""Про Національну поліцію України" прямо зазначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Правові норми ст.117 КЗпП України є імперативними, так як передбачають встановлення прав і обов'язків для суб'єктів конкретних правовідносин, а тому не можуть за аналогією закону застосовуватися для правовідносин, які регулюються іншим Законом (Законом N 2262-XII).

Тобто, правовідносини між сторонами по даній справі щодо виплати одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції регулюються виключно правовими нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не КЗпП України.

Таким чином, одноразова грошова допомога Позивачу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в органах Національної поліції не є складовою грошового забезпечення поліцейських і її виплата здійснюється безпосередньо Національною поліцією України за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для цих цілей, а тому не може ототожнюватися із коштами, що належать звільненому Позивачу у вигляді його грошового забезпечення та повинні виплачуватися саме Відповідачем в день звільнення Позивача.

До несвоєчасної виплати такої одноразової грошової допомоги не можуть застосовуватися наслідки, передбачені ст.117 КЗпП України.

Така правова позиція викладена також в Ухвалі ВАС України від 23.04.2013року №К/9991/1764/11, в якій прямо зазначено, що міра відповідальності передбачена ст.ст.116,117 Кодексу законів про працю України не застосовується при затримці виплати разової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ.

Разом з тим, судом встановлено і визнається сторонами, що Відповідачем допущена затримка виплати Позивачу грошового забезпечення за час перебування в службових відрядженнях в розмірі 9000,00грн. Вказані кошти Позивача є складовою його грошового забезпечення і були виплачені не в день його звільнення, а лише 30.06.2017року, тобто із затримкою в 60 днів.

Як зазначено в довідці про доходи Позивача, його середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) складало 348,57грн., а не 388,29грн. як зазначено в позові.

Вказане свідчить, що позовні вимоги Позивача в цій частині щодо стягнення компенсації за затримку при виплаті грошового забезпечення в повному обсязі при звільненні з Головного управління Національної поліції в Житомирській області ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Таким чином, порушене право Позивача в результаті затримки виплати Відповідачем на 60 днів грошового забезпечення за час перебування в службових відрядженнях в розмірі 9000,00грн. підлягає судовому захисту шляхом стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки такого розрахунку в розмірі 20914,20грн. (348,57грн.х60днів).

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково, стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 20914,20грн.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.Ф. Нагірняк