Справа № 817/920/17
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2017 р.Р і в н е 817/920/17
13год. 15хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 особа - підприємець ОСОБА_4
до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправною та скасування постанови від 03.05.2017 ВК №0170824 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн
В С Т АН О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_3 особа-підприємець ОСОБА_4 з позовною заявою до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про застосування адміністративно-господарського штрафу ВК №0170824 від 03.05.2017.

В обґрунтування позову позивач заперечує вчинення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зазначає, що ОСОБА_4 не надавала послуг з перевезення вантажів на час оформлення матеріалів перевірки та не мала статусу автомобільного перевізника. Окрім того вказує, що відповідно до договору оренди від 31.03.2016 №31/0316 транспортний засіб із причепом, що перевірялися Укртрансбезпекою, використовувався орендарем, а тому вважає неправомірним застосування до неї як до власника транспортного засобу адміністративно-господарського штрафу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що позивач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа за видом господарської діяльності "Вантажний автомобільний транспорт", найманих працівників не має, вантажні перевезення на належному ОСОБА_4 на праві власності транспортному засобі DAF реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснює орендар Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Шуге" згідно з договором оренди транспортних засобів від 31.03.2016 №31/0316.

Відповідач позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.28-33), в якому зазначив, що 23.03.2017 рейдовою перевіркою транспортного засобу DAF реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебуває у власності позивача, при перевезенні вантажу було зафіксовано, що водій транспортного засобу здійснював перевезення вантажу з порушенням законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, без індивідуальної контрольної книжки водія. За результатами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт складено акт від 23.03.2017. У зв'язку з виявленими порушеннями застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу вважає правомірним, оскільки саме на особу, яка на законній правовій підставі володіє транспортним засобом, покладений тягар відповідальності за дотримання транспортного законодавства. З наведених підстав просив відмовити в задоволенні позову повністю за безпідставністю вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення проти позову. Додатково пояснив, що під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення позивач до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області не зявилася та не надала жодних пояснень та доказів, які спростували б порушення, зафіксовані в акті перевірки.

Окрім цього, на думку представника відповідача, наданий позивачем договір оренди транспортного засобу є нечинним, оскільки основним видом господарської діяльності позивача зареєстровано "Вантажний автомобільний транспорт", а тому позивач не мала права здавати транспортні засобі в оренду за відсутності реєстрації такого виду господарської діяльності.

З наведених підстав представник відповідача рішення про застосування до ОСОБА_4 адміністративно-господарського штрафу відповідно до вимог ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" вважає правомірним.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з направленням на перевірку від 23.03.2017 №010413, інспекторами Укртрансбезпеки на а/д Р-06 "Ульяновка-Миколаїв" (км. 211 + 920) у Миколаївській області була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, водій ОСОБА_5.

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.03.2017, яким зафіксовано порушення, відповідальність за які передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 цього Закону, а саме: відсутня індивідуальна контрольна книга водія (а.с.7).

Вказані матеріали перевірки управлінням Укртрансбезпеки в Миколаївській області були направлені до управління Укртрансбезпеки в Рівненській області.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт управлінням Укртрансбезпеки у Рівненській області прийнято спірну постанову ВК №0170824 від 03.05.2017 про застосування до СПД ОСОБА_4 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених ст. 48 цього Закону (а.с.6) .

Належніть ОСОБА_4 транспортного засобу марки DAF XF 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпу SCHMITZ SPR 24 реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності підтверджена свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу СХТ 026328 та СХТ 026328 (а.с.11).

Матеріалами справи також стверджено, що 31.03.2016 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Шуге" (Орендар) укладено договір оренди транспортних засобів №31/0316 (а.с.9-10). Згідно з вказаним договором Орендодавець зобовязується передати за плату Орендареві у строкове платне користування оренду, а Орендар зобовязується прийняти у строкове платне користування (оренду) вантажний сідловий тягач-Е марки DAF FT 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску та напівпричіп SCHMITZ SPR 24 реєстраційний номер НОМЕР_2 1998 року випуску. Договір укладається строком на один рік (а.с.9-10).

Вирішуючи адміністративний спір по суті, з урахуванням виявлених перевіркою порушень законодавства про автомобільний транспорт, суд враховує, що згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001, зі змінами та доповненнями, (далі - Закон №2344-III) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, Законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

За змістом ст.29 Закону України "Про дорожній рух" №3353-XII від 30.06.1993, зі змінами та доповненнями (далі - Закон №3353-XII) до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 19 п.5 Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:

здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України,

здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п.8 Положення).

Відповідно до вимог частин першої, другої 1, 2 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону № 2344-III встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідженими судом доказами стверджено, що під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 23.03.2017 посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено порушення автомобільним перевізником вимог статті 48 Закону №2344-III під час надання послуг з перевезення вантажів транспортним засобом DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1, що стало підставою для винесення оскарженої постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу ВК №0170824 від 03.05.2017.

Як зазначено вище по тексту судової постанови, відповідно до статті 60 Закону № 2344-III відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт підлягають автомобільні перевізники.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону № 2344-III).

Таким чином, відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів, за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до ст.1 Правил дорожнього руху України.

У зв'язку з цим слід зазначити, що відповідно до ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Крім того, статтею 50 Закону № 2344-III передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Судом встановлено, що на час проведення перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки 23.03.2017 транспортним засобом марки DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1, причіп SCHMITZ SPR 24, реєстраційний номер НОМЕР_2, під кермуванням водія ОСОБА_5 здійснювалось транспортування вантажу цукор білий кристал. 3 кат. відповідно до товарно-транспортної накладної №ОТ-1002012 від 23.03.2017 (а.с.8).

Вказана товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні ст.ст. 908, 909 Цивільного кодексу України, ст.50 Закону № 2344-III підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником).

При цьому, за змістом товарно-транспортної накладної №ОТ-1002012 від 23.03.2017 автомобільним перевізником зазначено: ТОВ "Альянс Шуге"; замовник: Селянка ТМ "ТОВ"; вантажовідправник: ТОВ "ПК "Зоря Поділля"; вантажоодержувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Селянка ТМ".

Будь-які відомості щодо участі позивача в здійсненні обумовленого вантажного перевезення в дослідженій товарно-транспортній накладній не відображені. Належні та допустимі докази господарських взаємовідносин позивача та суб'єктів господарювання, зазначених в товарно-транспортній накладній, відповідачем не надані, а судом не встановлені. Позивач такі взаємовідносини заперечив.

При цьому слід зазначити, що товарно-транспортна накладна відповідно до статті 48 Закону № 2344-III є документом, на підставі якого виконується вантажне перевезення, вона була пред'явлена до перевірки та описана в акті перевірки від 23.03.2017.

Таким чином, на час проведення перевірки в розпорядженні уповноважених осіб Укртрансбезпеки були наявними документи, в яких зафіксовані відомості щодо автомобільного перевізника, однак такі відомості залишилися поза увагою відповідача під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_4 у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону № 2344-III, оскільки документально підтверджено, що на час проведення перевірки належний йому транспортний засіб фактично використовувався іншою юридичною особою, у той час як за ст.60 Закону № 2344-III відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника.

При цьому, правомірність чи протиправність використання іншою особою належного позивачу транспортного засобу для здійснення вантажних автомобільних перевезень не є підставою для визначення правового статусу позивача як перевізника у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.16 Закону №3353-XII водій має право: керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку; довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування. Водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.п.1.10, 2.1, 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, власник транспортного засобу - це фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами; водій-особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, ФОП ОСОБА_4, яка є власником транспортного засобу DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепу марки SCHMITZ SPR 24, реєстраційний номер НОМЕР_2, мала право передавати керування транспортним засобом іншій фізичній або ж юридичній особі шляхом укладання правочинів та переданням їм реєстраційних документів на цей транспортний засіб.

При цьому, слід зазначити, що така передача власником транспортного засобу права керування іншій особі не призвела до виникнення у позивача статусу учасника правовідносин за договором перевезення вантажу, укладеним відповідно до товарно-транспортної накладної №ОТ-1002012 від 23.03.2017.

Що стосується доводів представника відповідача в частині нечинності договору оренди транспортного засобу, укладеного між позивачем та ТОВ "Альянс Шуге", суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 43 Господарського кодексу України закріплено свободу підприємницької діяльності та встановлено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Особливості здійснення окремих видів підприємництва встановлюються законодавчими актами.

Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

Чинне законодавство України не містить заборони на заняття суб'єктами підприємницької діяльності видами діяльності, відомості про які не відображені в ЄДРПОУ чи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України, серед яких відсутня така підстава як укладення договору за видом господарської діяльності, який не зареєстрований.

З огляду на наведене суд вважає підтвердженим належними та допустимими доказами, що на час проведення перевірки належний позивачу транспортний засіб був переданий в користування іншій особі на підставі господарського договору і саме така особа, а не позивач, здійснювала вантажні перевезення.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивач у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за порушення вимог цього закону не може бути визнано обґрунтованим. При винесенні оскарженої постанови суб'єкт владних повноважень не дотримався приписів закону, діяв упереджено та необгрунтовано, без урахування всіх обставин справи.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, відповідають обставинам справи та дослідженим доказам. Доводи відповідача не підтверджують правомірності оскарженого рішення та не спростовують позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 слід задовольнити.

Судові витрати відповідно до ст.94 КАС України суд присуджує на користь позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області від 03.05.2017 ВК №0170824 про застосування до СПД ОСОБА_4 адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 особа - підприємець ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.