Справа № 757/32410/17-а
Суддя: Матійчук Г. О.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року cуддя Печерського районного суду суддя Печерського районного суду Матійчук Г.О., розглянувши в порядку скороченого провадження матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дії щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника та зобов'язання призначити пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дії щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника та зобов'язання призначити пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до відповідача із заявою щодо переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ЗУ «Про державну службу», яку отримував її чоловік з 08.06.1994 року по 18.07.2016 р., тобто до дня смерті.

На час виходу на пенсію після звільнення працював державним службовцем в міністерствах УРСР та України на посадах начальника відділу та заступника начальника відділу 29 років. Був нагороджений медаллю «Ветеран праці» в 1987 році. Вперше вийшов на пенсію в 1994 році згідно ЗУ «Про державну службу». Стаж роботи на державній службі склав 33 роки, що давало йому право виходу на пенсію згідно ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ.

У зв'язку з цим позивач звернулася до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києвііз заявою про переведення призначеної їй пенсії на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 3723.

Центральне об'єднане управління ПФУ в м. Києві листом від 16.12.2016 р. № 41930/03 відмовило в переведенні на пенсію по втраті годувальника, посилаючись на те, що з 01.05.2016 р. пенсії в разі втрати годувальника не призначаються відповідно до ст. 37 Закону № 3723, а призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як це передбачено ст. 90 Закону № 889.

Позивач вважає, що така відмова є неправомірною та просить задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.06.2017 року було відкрито скорочене провадження на надано відповідачу десятиденний строк з моменту одержання ухвали для подачі заперечення проти позовної заяви.

У встановлений законом строк від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 02.07.1992 р. та отримує пенсію за віком призначену відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. (із змінами і доповненнями) в розмірі 1969, 23 грн.

З 01.05.2016 року набрав чинності ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-V-III, яким передбачено певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців.

Згідно п.п.1,2 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень зазначеного ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-V-III, вказано, що ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ втратив чинність, крім ст. 37, що застосовується до осіб зазначених у пунктах 1- і 12 розділу ХІ Закону, норма якої діє тільки при призначенні пенсії.

Відповідно до ст. 90 ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-V-III, що набрав чинності з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-V-III не передбачено умови та порядок призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Таким чином починаючи з 01.05.2016 р. пенсії в разі втрати годувальника не призначаються відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ, яка була чинна до 01.05.2016 р., а призначаються за нормами ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. (із змінами і доповненнями). На підставі викладеного просила у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з липня 1992 року Позивач одержує пенсію на загальних підставах у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Встановлено, що чоловік Позивача - ОСОБА_2, який отримував пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач фактично перебувала на утриманні чоловіка.

Відповідно до ч. 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (1058-15).

Згідно з ч. 11 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала пенсію або мала право на пенсію за цим Законом.

У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до матеріалів справи чоловік позивача отримував пенсію державного службовця, а тому позивач має право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 70 відсотків, яку отримував її чоловік, відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ, у редакції Закону від 01.01.2016 р., яка діяла на день смерті чоловіка позивача.

З 01.04.2015 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-ХІІІ.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-ХІІІ з 01.06.2016 р. пенсії не призначаються, у тому числі у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ.

В той же час, згідно із ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права пенсіонерів, суперечать Конституції України, і не можуть бути підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи те, що позивач є пенсіонеркою, з огляду на положення ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У такому випадку при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. ст. 8, 19, 22 Конституції України, а також ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ, у зв'язку з чим, відмова у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника - чоловіка позивача, який отримував пенсію державного службовця, є такою, що порушує права та інтереси позивача і суперечить Конституції України та законам України, які прийняті відповідно до Основного Закону.

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника у Позивача виникло з 16.12.2016 р., тобто з дня звернення позивача з відповідною заявою до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ, ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, ст. ст. 183-2, 256 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у редакції від 31.05.2005 року №2593-ІУ у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням норм ч. 5 цієї статті починаючи з 16 грудня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, а саме з Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Г.О. Матійчук