Справа № 155/173/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6890/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Горохівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Горохівського районного суду Волинської області з позовом до Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Локачинське ОУПФУ) про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок суми пенсії призначеної за віком починаючи з 01 жовтня 2013 року враховуючи полуторну кратність періоду роботи в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до таких районів з 15.06.1974 року по 18.05.1987 року та з 21.05.1987 року по 09.03.1988 року.

Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконною відмови відповідача та його зобов'язання здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії з врахуванням полуторної кратності періоду роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за період з 01 жовтня 2013 року по 05 серпня 2016 року включно залишено без розгляду. Визнано відмову Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області у здійсненні перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з врахуванням при обчисленні стажу одного року роботи у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців, неправомірною. Зобов'язано Локачинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області врахувати ОСОБА_1 період роботи з 15 червня 1974 року по 18 травня 1987 року як трудовий стаж у місцевості, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців. Зобов'язано Локачинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням пільгового стажу з 06 серпня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено стягнути з Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, Локачинське ОУПФУ подало апеляційну скаргу, в якій вказало, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства, є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відсутні підстави для кратності обчислення спірних періодів роботи при обчисленні пенсії, оскільки позивачем не надано письмового трудового договору. Крім того зазначає, що суд безпідставно стягнув з відповідача судовий збір, оскільки органи Пенсійного фонду звільнені від його сплати.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що листом від 12 жовтня 2016 року № 208/А-01 Локачинським об'єднаним управлінням ПФУ ОСОБА_1 було відмовлено у пільговому обчисленні страхового стажу як для особи, що працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, у зв'язку із відсутністю документів щодо кратності їх обчислення, роз'яснено право позивача оскаржити це рішення в судовому порядку.

ОСОБА_1 оскаржив дану відмову до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відповідач неправомірно відмовив позивачу у пільговому обчисленні страхового стажу як для особи, що працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року встановлено, що період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.

У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року №1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з п'яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня1967 року №530/П-28.

За змістом пункту 7 вказаної Інструкції трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Отже, позивач має право на обрахування стажу в полуторному розмірі лише при умові укладення трудового договору про роботу в цих районах на строк не менш ніж на 3 роки.

Факт укладання такого договору є предметом доказування у випадку спору між особою і пенсійним органом. Відповідними доказами може бути трудова книжка, в якій є наявний штамп підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або довідка роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період, на який він був укладений, та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1, виданої 29 травня 1987 року на ім'я ОСОБА_1, вбачається, що позивач з 15 червня 1974 року по 18 травня 1987 року проходив службу в органах МВС СРСР тривалістю 12 років 11 місяців 3 дні, а з 21 травня 1987 року по 09 березня 1988 року працював спочатку вожатим службових собак, пізніше - водієм 3 класу у відділі позавідомчої охорони при ВВС Усть-Ілімського міськвиконкому. Вищевказані записи засвідчені печаткою відділу внутрішніх справ Усть-Ілімського міськвиконкому Іркутської області СРСР (а.с. 17).

Згідно довідки № 103 від 21 листопада 2013 року, виданої Усть-Ілімським відділом позавідомчої охорони ГУ МВС Росії по Іркутській області позивач у період з 21 травня 1987 року по 09 березня 1988 року працював у відділі позавідомчої охорони при ВВС Усть-Ілімського міськвиконкому. Згідно довідки № 59 від 09 квітня 2014 року, виданої Усть-Ілімським відділом позавідомчої охорони ГУ МВС Росії по Іркутській області, позивач проходив службу у відділі внутрішніх справ Усть-Ілімського міськвиконкому в період з 15 червня 1974 року по 18 травня 1987 року. Крім того, згідно довідки № 104 від 21 листопада 2013 року, виданої Усть-Ілімським відділом позавідомчої охорони ГУ МВС Росії по Іркутській області, позивач в період проходження служби в органах МВС СРСР з 02 березня 1975 року по 01 квітня 1976 року працював у відділі позавідомчої охорони при ВВС Усть-Ілімського міськвиконкому сторожем по сумісництву (а.с. 8-10).

Вказаними довідками також стверджується, що установа, в якій позивач працював та проходив службу, знаходиться у місцевості, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі, а також те, що на нього поширюються пільги, які передбачені за роботу в місцевості, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі.

Згідно довідки для розрахунку пенсії № 7 від 19 грудня 2013 року, виданої МО МВС Росії «Усть-Ілімський», позивачу в період з 15 червня 1974 року по 31 грудня 1979 року нараховувалась заробітна плата із врахуванням районного коефіцієнту 1,6 за роботу в місцевості, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі (а.с. 11).

Згідно довідки для розрахунку пенсії № 15 від 28 листопада 2013 року, позивачу в період з 1975 по 1976 та з 1980 по 1988 роки нараховувалась заробітна плата із врахуванням районного коефіцієнту 1,3 за роботу в місцевості, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі (а.с. 13).

Враховуючи зазначені докази, позивач працював у місцевості, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі, у період з 15 червня 1974 року по 18 травня 1987 року та у період з 21 травня 1987 року по 09 березня 1988 року на підставі різних трудових договорів, один з яких тривав більше трьох років, інший - менше трьох років.

А тому вірним є висновок суду першої інстанції, що є всі правові підстави для зарахування у трудовий стаж одного року роботи позивача у місцевості, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі, за період з 15 червня 1974 року по 18 травня 1987 року за один рік і шість місяців.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування строку звернення до суду з позовом, передбаченого ст.ст. 99, 100 КАС України, та задовольнив позовні вимоги з 06 серпня 2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд першої інстанції правильно присудив на користь позивача документально підтверджені витрати на сплату судового збору, так як такий має бути відшкодований позивачу.

Посилання апелянта на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року, є безпідставними, адже цим нормативним актом встановлено, що Пенсійний фонд України та його органи, звільняється від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях. Разом з тим, спір вже вирішено і йдеться про розподіл судових витрат за наслідками його вирішення. У даному випадку суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України присудив здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Горохівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року у справі № 155/173/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. В. Гуляк

Повний текст виготовлено 03 серпня 2017 року.