Справа № 800/665/16
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року м. Київ справа № 800/665/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В.,

суддів: Загороднього А.Ф.,

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

при секретарі: Борілло Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_4,

ОСОБА_5, - представника позивача,

Карлаша Д.О., - представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення від 17 листопада 2016 року про внесення подання до Вищої ради юстиції про його звільнення з посади судді Приморського районного суду міста Одеси,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України із даним адміністративним позовом, підстави якого ним змінені за заявою від 16 травня 2017 року. Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 листопада 2016 року № 1907/дп-16 про внесення подання до Вищої ради юстиції про його звільнення з посади судді Приморського районного суду міста Одеси.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилається на те, що умисного порушення ним норм процесуального права під час розгляду цивільної справи № 2-5151/09, як і неналежного ставлення до своїх службових обов'язків не встановлено. Вказує, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України перевищила свої повноваження та всупереч імперативним приписам чинного законодавства здійснила оцінку доказів матеріалів справи та переглянула судове рішення, що належить виключно до компетенції судів вищої інстанції, а не органів, що здійснюють дисциплінарне провадження. При прийнятті оспорюваного рішення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України не дотримано положень чинного законодавства та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року № 8, рішеннях Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини, рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи, Організації з безпеки і співробітництва в Європі.

Також ОСОБА_4 вказує на протиправність застосування відповідачем зворотної сили закону при врахуванні строку притягнення його до дисциплінарної відповідальності та на незаконність застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, яке передбачене пунктом 6 частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, який не був чинним на час вчинення діяння, подання скарги та відкриття дисциплінарного провадження.

Позивач зазначає, що не погоджується з тим, що своїми діями завдав шкоди авторитету правосуддя та судовій владі у суспільстві, просить його позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, стверджує, що встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України в сукупності факти і обставини вказують на допущення суддею ОСОБА_4 істотних порушень норм процесуального закону, що суттєво порушують права учасників процесу, порочать звання судді, викликають сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності. Вища кваліфікаційна комісія суддів України не перевіряла законності судового рішення і не робила жодних правових висновків з питань, що належать до компетенції відповідного суду. Посилання ОСОБА_4 на сплив строку притягнення його до дисциплінарної відповідальності та незаконність притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення судді з посади є необґрунтованими і безпідставними. Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 листопада 2016 року № 1907/дп-16, яким внесено подання до Вищої ради юстиції про звільнення позивача з посади судді Приморського районного суду міста Одеси, є законним та таким, що прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача та свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, встановив наступне.

Указом Президента України від 28 грудня 2010 року № 1290/2010 ОСОБА_4 призначено на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду строком на п'ять років.

Указом Президента України від 12 березня 2012 року № 194/2012 позивача переведено на посаду судді Приморського районного суду міста Одеси.

У жовтні 2014 року, квітні-листопаді 2015 року до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України надійшли скарги директора Державного підприємства (далі - ДП) «Одеський морський торговельний порт» ОСОБА_9 стосовно неналежної поведінки судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 при розгляді цивільної справи № 2-5151/09 за позовом ОСОБА_8

Відповідно до статті 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ (в редакції, чинній на час проведення перевірки) дисциплінарне провадження щодо суддів місцевих та апеляційних судів здійснює Вища кваліфікаційна комісія суддів України.

На виконання вимог статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_10 було проведено перевірку даних про наявність підстав для відкриття дисциплінарної справи та притягнення судді ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності, за результатами якої 11 травня 2016 року складено висновок з викладенням виявлених фактів та обставин.

На підставі цього висновку рішенням відповідача від 27 травня 2016 року № 1071/дп-16 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 за скаргами директора ДП «Одеський морський торговельний порт» ОСОБА_9

30 вересня 2016 року Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ втратив чинність з набранням чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ.

Відповідно до пункту 31 розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ заяви (скарги) щодо поведінки суддів місцевих та апеляційних судів, отримані Вищою кваліфікаційною комісією суддів України до набрання чинності цим Законом, передаються для розгляду Вищій раді правосуддя, якщо на день набрання чинності цим Законом Комісією не прийнято рішення про відкриття або відмову у відкритті дисциплінарної справи; якщо на день набрання чинності цим Законом Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення про відкриття дисциплінарної справи, така справа розглядається колегіями Комісії, визначеними за її рішеннями, у порядку, що діяв на день відкриття дисциплінарної справи. Ухвалюючи рішення за результатами розгляду таких дисциплінарних справ, Вища кваліфікаційна комісія суддів України застосовує дисциплінарні стягнення, визначені цим Законом.

17 листопада 2016 року Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення № 1907/дп-16 про внесення подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України з огляду на положення статей 56, 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, який набрав чинності на час прийняття Комісією рішення, дійшла висновку, що допущені позивачем порушення вимог процесуального закону є істотними та такими, що суттєво порушують права учасників процесу і створюють перешкоди в доступі їм до правосуддя, порочать звання судді, викликають сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності.

Вищою кваліфікаційною комісією суддів України встановлено, що ОСОБА_8 у лютому 2007 року звернувся до суду з позовом до ДП «Одеський морський торговельний порт» про визнання наказів незаконними, їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 квітня 1989 року.

Вказана справа перебувала в провадженні судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 з 29 січня 2014 року.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04 березня 2015 року, визнано поважними причини пропуску ОСОБА_8 строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, поновлено цей строк та задоволено його позов: визнано незаконними та скасовано накази директора ДП «Одеський судноремонтний завод «Україна» (відповідно до наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 02 жовтня 2006 року № 971 ДП «Одеський судноремонтний завод «Україна» реорганізоване шляхом приєднання до ДП «Одеський морський торговельний порт» на правах відокремленого структурного підрозділу) від 18 листопада 1988 року № 1197-к та від 25 квітня 1989 року № 496-к; поновлено ОСОБА_8 на посаді начальника цеху судноверфі ДП «Одеський морський торговельний порт»; стягнуто з ДП «Одеський морський торговельний порт» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2377897,95 гривень; зобов'язано ДП «Одеський морський торговельний порт» через бухгалтерію порту здійснити відрахування із середньомісячного заробітку начальника цеху податки та обов'язкові платежі до фондів соціального страхування, Пенсійного фонду України за триста два місяці, тобто з 25 квітня 1989 року по теперішній час. В частині поновлення ОСОБА_8 на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання.

Поновлюючи строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, суддя ОСОБА_4 виходив з того, що ОСОБА_8 тривалий час перебував під тиском політичного, юридичного та економічного характеру, що зумовило пропуск ним зазначеного строку; водночас, буль-яких мотивів щодо визначення природи такого тиску (в чому ж саме полягав означений тиск, що позбавив ОСОБА_8 можливості своєчасно звернутися з позовом до суду) не навів.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 23 вересня 2015 року своєю ухвалою скасував рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 березня 2015 року, прийняті у цивільній справі № 2-5151/09, і передав її на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції не погодився із висновками судів попередніх інстанцій про поновлення строку звернення до суду з огляду на наявність таких поважних причин його пропуску, а саме: моральний, психологічний та політичний тиск за місцем проживання позивача та його сім'ї; боротьба за належні житлові умови у 90-х роках; утримання 9-річного сина, батька - інваліда Великої Вітчизняної війни І групи та брата - інваліда І групи; хвороба доньки у 2000 році; народження синів (двійнят) у 2001 році; безсонні ночі, великий обсяг роботи вдома та перебування у лікувальних закладах.

Суд касаційної інстанції у своєму рішенні вказав, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд; у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені в обґрунтуванні клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку; судами не враховано, що з позовом до суду за захистом свого порушеного права на працю позивач звернувся майже через 18 років.

Станом на квітень 2015 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2014 року в частині поновлення ОСОБА_8 на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 2377897,95 гривень виконано в повному обсязі.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України зауважила, що до постановлення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 23 вересня 2015 року незаконне та необґрунтоване рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2014 року виконано в частині стягнення середнього заробітку в примусовому порядку шляхом списання цієї суми з рахунку ДП «Одеський морський торговельний порт». При цьому, з огляду на положення статті 382 Цивільного процесуального кодексу України у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Відділ ДВС) в порядку статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із заявою від 28 квітня 2015 року № 10491 (надійшла до суду 6 травня 2015 року) про роз'яснення подальшого порядку виконання виконавчого листа від 16 березня 2015 року № 2-5151/09, виданого Приморським районним судом міста Одеси, про зобов'язання ДП «Одеський морський торговельний порт» через бухгалтерію порту здійснити відрахування із середньомісячного заробітку начальника цеху податки та обов'язкові платежі до фондів соціального страхування, Пенсійного фонду України за триста два місяці, тобто з 25 квітня 1989 року по теперішній час.

Неодноразові запити Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (від 27 липня 2015 року, 12 березня 2016 року, 18 квітня 2016 року) з пропозицією надати інформацію щодо повідомлення осіб, які брали участь у справі, державного виконавця про дату, час і місце розгляду цієї заяви та копію судового рішення, прийнятого за результатами її розгляду, або ж інформацію про надсилання копії цього рішення ДП «Одеський морський торговельний порт» і Відділу ДВС, у разі нез'явлення їх в судове засідання, залишилися без реагування.

У своїх письмових поясненнях суддя ОСОБА_4 зазначив, що у березні 2015 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшла заява Відділу ДВС про роз'яснення подальшого порядку виконання виконавчого листа від 16 березня 2015 року № 2-5151/09, виданого Приморським районним судом міста Одеси, про зобов'язання ДП «Одеський морський торговельний порт» через бухгалтерію порту здійснити відрахування із середньомісячного заробітку начальника цеху податки та обов'язкові платежі до фондів соціального страхування, Пенсійного фонду України за триста два місяці, тобто з 25 квітня 1989 року по теперішній час, однак на виконання запиту суду касаційної інстанції справа була направлена для її перегляду в касаційному порядку. Повернулася справа до суду 3 листопада 2015 року і була передана в провадження судді ОСОБА_11, у зв'язку з закінченням 28 грудня 2015 року у нього повноважень судді. З цих підстав, як вказав суддя, заява ним не розглядалась.

Копії заяви Відділу ДВС, що, з пояснень судді, надійшла до суду у березні 2015 року, він Комісії не надав. Разом з тим, надав копію заяви Відділу ДВС від 28 квітня 2015 року № 10491, однак без будь-яких пояснень щодо її розгляду.

На думку Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, пояснення та матеріали, надані суддею ОСОБА_4, не дають розуміння чи є заява Відділу ДВС від 28 квітня 2015 року № 10491 щодо роз'яснення порядку відрахування із середньомісячного заробітку податків та обов'язкових платежів повторною відносно заяви, поданої у березні 2015 року (з його слів), та чому суддя не розглянув її в десятиденний строк, як це передбачено законом, враховуючи те, що згідно з довідкою про рух справи, її направлено для розгляду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ лише 15 червня 2015 року, тобто в провадженні судді ця заява перебувала понад місяць.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, колегія суддів звертає увагу на те, що визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку та строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах відповідно до законів України, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Відповідно до положень підпункту «а» пункту 1, пункту 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав незаконної відмови в доступі до правосуддя (у тому числі незаконної відмови в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків; невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.

Згідно частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді: 1) попередження; 2) догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця; 3) суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців; 4) подання про тимчасове (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов'язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; 5) подання про переведення судді до суду нижчого рівня; 6) подання про звільнення судді з посади.

Пунктом 1 частини восьмої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ передбачено, що дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтування обов'язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 1 частини дев'ятої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ).

Враховуючи викладене, Вища кваліфікаційна комісія суддів України правомірно застосувала до ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у виді внесення подання про звільнення з посади судді, оскільки останній допустив істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя внаслідок необґрунтованого поновлення процесуальних строків у цивільній справі № 2-5151/09, а також не вжив заходів щодо розгляду заяви Відділу ДВС від 28 квітня 2015 року № 10491 щодо роз'яснення порядку відрахування із середньомісячного заробітку податків та обов'язкових платежів протягом строку, встановленого законом. Крім того, було порушено інтереси державного підприємства внаслідок примусового виконання прийнятого позивачем рішення в частині стягнення середнього заробітку.

Таким чином, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 листопада 2016 року № 1907/дп-16 є аргументованим та містить мотиви, які стали підставою для його прийняття.

Позивач помилково вважає, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України, розглядаючи дисциплінарну справу, взяла на себе повноваження суду щодо оцінки законності судового рішення, оскільки Комісія не перевіряла законності судового рішення і не робила жодних правових висновків з питань, що належать до компетенції відповідного суду. Предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України були лише дії судді ОСОБА_4 щодо неналежного виконання покладених законом на суддю службових обов'язків у процесі розгляду цивільної справи № 2-5151/09. До того ж, оспорюване рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України було прийнято після того як рішення, винесене під головуванням позивача, було скасовано судом касаційної інстанції.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_4 про протиправність застосування відповідачем до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, яке передбачене пунктом 6 частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, що не був чинним на час вчинення дій, подання скарги та відкриття дисциплінарного провадження, з огляду на положення пункту 31 розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо пропуску строку притягнення його до дисциплінарної відповідальності суд зазначає наступне.

Положеннями Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції, чинній на час вчинення ОСОБА_4 дій, які стали підставою для здійснення щодо нього дисциплінарного провадження, передбачалося, що до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення лише у виді догани (стаття 88). Це стягнення могло бути застосоване не пізніше шести місяців із дня відкриття Вищою кваліфікаційною комісією суддів України провадження в дисциплінарній справі, але не пізніше року з дня вчинення проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці (частина четверта статті 87).

12 лютого 2015 року був прийнятий Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, яким з метою підвищення національних стандартів судоустрою і судочинства та забезпечення права на справедливий суд внесено системні зміни до законодавчих актів України, а Закон України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI викладено в новій редакції.

Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII був опублікований 26 лютого 2015 року, тому пункти 6 та 8 розділу І та пункти 1, 3 і 4 розділу II цього Закону набрали чинності з 27 лютого 2015 року, а всі інші його положення - з 28 березня 2015 року.

Згідно з частиною четвертою статті 96 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці.

Отже, після набрання чинності Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII уповноважений орган має вирішувати питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, зокрема за вчинення дисциплінарного проступку до набрання цим Законом чинності, протягом трирічного строку, встановленого частиною четвертою статті 96 зазначеного Закону.

Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2016 року (справа № 21-703а16).

Такий же строк застосування дисциплінарного стягнення передбачений частиною одинадцятою статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ (набрав чинності 30 вересня 2016 року).

Оскільки рішення у цивільній справі № 2-5151/09 суддею ОСОБА_4 було ухвалено 4 липня 2014 року, то посилання позивача на сплив строку притягнення його до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд вважає рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 листопада 2016 року № 1907/дп-16 про внесення подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси обґрунтованим, прийнятим на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 122, 1221, 159-163, 167, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення від 17 листопада 2016 року про внесення подання до Вищої ради юстиції про його звільнення з посади судді Приморського районного суду міста Одеси - відмовити.

Постанова підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, та набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про її перегляд Верховним Судом України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Загородній А.Ф.

Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.